ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
26 травня 2026 року 	Справа № 280/9694/25 ПР/280/21/26  м.Запоріжжя	

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РОМА-ІНВЕСТ" (вул. Незалежної України, буд. 39, м.Запоріжжя, 69001, код ЄДРПОУ 32638444) до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (вул. Українська, буд. 50, м. Запоріжжя, 69095, код ЄДРПОУ 39820689), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Запорізька міська рада (пр. Соборний, буд. 206, м. Запоріжжя, 69105, код ЄДРПОУ 04053919) про визнання дій протиправними та скасування витягу,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "РОМА-ІНВЕСТ" (далі - позивач) до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Запорізька міська рада, в якій позивач просить суд: 
визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області щодо незастосування у Витязі № НВ-2300160762024 від 26.11.2024 із технічної документації з нормативно грошової оцінки земельних ділянок, земельної ділянки площею 2,3406 га, кадастровий номер земельно ділянки: 2310100000:02:017:0006, яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Теплична, 7 - А локальних коефіцієнтів за локальними факторами: «не забезпечена централізованим теплопостачання 0,95», «земельна ділянка розташована в зоні залягання ґрунтових вод менше 3 метрів - 0,9»; а також застосування завищеного значення коефіцієнта "1" замість встановленого щодо такого локального фактору, як «земельна ділянка розташована в зоні обмеження забудови за рівнем напруження електромагнітного поля - 0,9»; 
визнати протиправним та скасувати витяг № НВ-2300160762024 із технічної документації з нормативно грошової оцінки земельних ділянок щодо земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:02:017:0006, сформований Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області 26.11.2024 року.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено про те, що відповідачем були допущенні порушення при формуванні витягу щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки, які виявились у незастосування необхідних «локальних коефіцієнтів», що в результаті призвело до невірної (занадто високої) нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Просить позов задовольнити.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 10.11.2025 року позовну заяву залишено без руху. 
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 19.11.2025 року позовну заяву повернуто позивачу. 
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10.02.2026 року Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 19.11.2025 року скасовано, справу направлено до Запорізького окружного адміністративного суду для продовження розгляду. 
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2026 року ухвалив продовжити розгляд справи та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні), протягом шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву, третій особі запропоновано надати письмові пояснень щодо суті спору.
05 травня 2026 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив та, зокрема, вказав на те, що рішенням Запорізької міської ради від 30.06.2015 за № 7 затверджена технічна документація з нормативної грошової оцінки земель м. Запоріжжя, затверджена базова вартість 1 м. кв. земель м. Запоріжжя з урахуванням коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2014 рік - 299,14 грн., затверджено економіко-планувальне зонування, затверджені коефіцієнти місця розташування (Км2) згідно з додатком 1 та коефіцієнти впливу локальних факторів (Км3) згідно з додатком 2. Нормативна грошова оцінка земель міста Запоріжжя введена в дію з 01.01.2016 та на сьогоднішній день є чинною. Розрахунок нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, після 01.01.2017 здійснювався відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 1995 року № 213 (на момент чинності цієї Методики), та Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів (далі Порядок), затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 № 489, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 грудня 2016 року за № 1647/29777 (втратив чинність наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 04.04.2023 № 716), а також на підставі Методики нормативної грошової оцінки земельних ділянок усіх категорій та форм власності в межах території територіальної громади (або її частини), затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України №1147 від 03.11.2021. За результатами розгляду заяви ТОВ «РОМА-ІНВЕСТ» було сформовано витяг з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки № НВ-2300160762024 від 26.11.2024. Витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки від сформований на підставі даних технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя, яка складена відповідно до вимог Методики нормативної грошової оцінки земельних ділянок усіх категорій та форм власності в межах території територіальної громади (або її частини), затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України №1147 від 03.11.2021. Витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 12.02.2024 № НВ- 2300020212024 сформований відповідно до даних технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя з урахуванням положень Методики. Станом на теперішній час, формування витягів з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок здійснюється відповідно даних, які зазначені у технічній документації з нормативної грошової оцінки земель, яка була затверджена рішенням відповідного органу місцевого самоврядування до набрання чинності Методики. Тож відповідач, формуючи спірний витяг діяв на підставі чинних нормативно-правових актів, отже позовні вимоги не підлягають задоволенню.
05 травня 2026 до суду надійшли письмові пояснення від третьої особи, в яких зазначено, що витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є документом, сформованим на підставі даних Державного земельного кадастру України, станом на дату його формування, а від так носить інформаційний характер. Просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. 
____Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі, з огляду на наступне. 
З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що 22.07.2015 року між ТОВ «РОМА-ІНВЕСТ» та Запорізькою міською радою укладено договір оренди землі на земельну ділянку з кадастровим номером 2310100000:02:017:0006 площею 2,3406 га по вулиці Теплична, 7 – А в місті Запоріжжя для розташування промислового майданчика. 
Відповідно до умов договору оренди землі № 201502000100219 від 22.07.2015 на земельній ділянці розташовані будівлі та споруди позивача. Строк дії договору оренди землі закінчився 10.12.2024.
30.06.2015 Запорізька міська рада прийняла рішення № 7 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя», яким: затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя, виконану Державним підприємством Українського державного науково-дослідницького інституту проектування міст «Діпромісто» ім. Ю.М. Білоконя; затверджено схему основних агровиробничих груп ґрунтів згідно матеріалів технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя; затверджено базову вартість одного квадратного метра земель міста Запоріжжя станом на 01.01.2013 року в розмірі 239,50 гривень (двісті тридцять дев`ять грн. 50 коп.) та з урахуванням коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2014 рік 299,14 гривень (двісті дев`яносто дев`ять грн. 14 коп.); затверджено економіко-планувальне зонування території міста Запоріжжя. В місті Запоріжжі 371 економіко-планувальна зона; затверджено значення коефіцієнта місце розташування Км2 згідно з додатком 1; затверджено значення коефіцієнтів впливу локальних факторів Км3 згідно з додатком 2; введено в дію нормативну грошову оцінку земель міста з 01.01.2016. 
26.11.2024 Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області було сформовано витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:02:017:0006.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 03.09.2025 відкрито провадження у справі №908/2713/25 за позовом Запорізькою міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «РОМА-ІНВЕСТ» про стягнення заборгованості за договором оренди землі № 201502000100219 від 22.07.2015. 
Розрахунок позовних вимог у справі №908/2713/25 здійснений на підставі даних про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:02:017:0006 в розмірі 26 389 796,88 грн, що містяться у Витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 26.11.2024 № НВ-2300160762024. 
Позивач за результатами отриманих відповідей від відповідача, Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради, Концерну «Міські теплові мережі» вважає, що відповідачем не вірно застосовані локальні фактори, відповідно і розрахунки при визначенні нормативно грошової оцінки земельної ділянки площею 2,3406 га, кадастровий номер 2310100000:02:017:0006 станом на 2024 рік у витязі із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № НВ-2300160762024, проведені недостовірно. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин третьої та п`ятої статті 201 Земельного кодексу України нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель тощо. Грошова оцінка земельних ділянок проводиться за методикою, яка затверджується Кабінетом Міністрів України.
Правові засади проведення оцінки земель, професійної оціночної діяльності у сфері оцінки земель в Україні та спрямований на регулювання відносин, пов`язаних з процесом оцінки земель, забезпечення проведення оцінки земель, з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки земель, інформаційного забезпечення оподаткування та ринку земель встановлені Законом України «Про оцінку земель».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок - це капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.
Відповідно до частини п`ятої статті 5 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру, зокрема, земельного податку, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.
Статтею 18 Закону України «Про оцінку земель» встановлено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, незалежно від їх цільового призначення, проводиться не рідше, ніж один раз на 5 - 7 років. За результатами нормативної грошової оцінки земель складається технічна документація (частина перша статті 20 Закону України «Про оцінку земель»).
Відповідно до статті 15 Закону України «Про оцінку земель», підставою для проведення оцінки земель, у тому числі нормативної грошової оцінки земельних ділянок, є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.
Згідно з положеннями статті 23 Закону України «Про оцінку земель», витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Рішення рад щодо технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок набирають чинності у строки, встановлені відповідно до пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України. Зокрема, у цьому пункті зазначено, що рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Таким чином, нормативна грошова оцінка землі проводиться в обов`язковому порядку для визначення розміру орендної плати за землі комунальної та державної форм власності. При цьому, технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, затверджується рішенням відповідної сільської, селищної чи міської ради. Таке рішення офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує року застосування нормативної грошової оцінки.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31.07.2018 р. у справі № 804/7823/14, від 30.10.2018 р. у справі № 804/2111/14, від 30.01.2020 р. у справі № 820/1804/16.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 січня 2015 року № 15, Держгеокадастр є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.
Згідно з підпунктом 29 пункту 4 цього Положення Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань видає витяги із Державного земельного кадастру про земельні ділянки.
Згідно підпункту 36 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) останній відповідно до покладених на нього завдань організовує професійну підготовку оцінювачів з експертної грошової оцінки земельних ділянок, веде Державний реєстр оцінювачів з експертної грошової оцінки земельних ділянок, які отримали кваліфікаційне свідоцтво, видає витяги з нього, готує пропозиції щодо вдосконалення методики та порядку виконання робіт з грошової оцінки земель, видає витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки.
Згідно із статтею 12 Закону № 1378-1V нормативно-методичне регулювання оцінки земель здійснюється у відповідних нормативно-правових актах, що встановлюють порядок проведення оцінки земель, організації і виконання землеоціночних робіт, склад і зміст технічної документації та звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок, вимоги до них, порядок їх виконання.
Нормативно-правові акти з проведення оцінки земель, які розробляються з урахуванням вимог положень національних стандартів, затверджуються Кабінетом Міністрів України.
З метою реалізації положень статті 12 Закону № 1378-1V Постановою Кабінету Міністрів України №1147 від 03.11.2021 затверджена Методика нормативної грошової оцінки земельних ділянок усіх категорій та форм власності в межах території територіальної громади (або її частини), далі – Методика.
Зазначеною Методикою визначено процедуру проведення нормативної грошової оцінки земель населених пунктів.
Як зазначено вище, 30.06.2015 Запорізькою міською радою прийнято рішення № 7 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя», яким з 01.01.2016 року введена нова нормативна грошова оцінка землі міста Запоріжжя. 
Вказаним рішенням затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя, виконану Українським державним науково-дослідним інститутом проектування міст «Діпромісто», затверджено базову вартість 1 м. кв. земель м. Запоріжжя, з урахуванням коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2014 рік, в розмірі 299,14 грн., затверджено економіко-планувальне зонування території міста Запоріжжя, затверджено коефіцієнти місцерозташування (Км2) згідно з додатком 1, коефіцієнти впливу локальних факторів (КмЗ) згідно з додатком 2 та введено в дію нормативну грошову оцінку земель міста з 01.01.2016 року.
Пунктом 4 Методики встановлено, що затверджена з урахуванням вимог пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України до набрання чинності Методикою, затвердженою згідно з пунктом 1 цієї постанови, технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, технічна документація із загальнонаціональної (всеукраїнської) нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення (на відповідній території) є чинною до початку застосування рішення відповідного органу місцевого самоврядування про затвердження нової технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок.
Відповідно до п. 3 Методики нормативна грошова оцінка земельної ділянки визначається за формулою, у складі якої, крім інших, є коефіцієнт який характеризує зональні фактори місця розташування земельної ділянки (Км4).
Зокрема, пункт 3 Методики містить наступну формулу: «Цн = Пд х Нрд х Км1 х Км2 х Км3 х Км4 х Кцп х Кмц х Кні».
Згідно Методики, коефіцієнт, які характеризує зональні фактори місця розташування земельної ділянки (Км4) має ураховувати групу факторів, зокрема, складність фізико-географічних та геоморфологічних умов, у випадку позивача - залягання ґрунтових вод, рівень інженерного забезпечення та благоустрою території (наявність і можливість підключення об`єктів нерухомості до мереж теплопостачання), що також з урахуванням п. 4 Методики, не суперечить Додатку 2 до рішення Запорізької міської ради від 30.06.2015 № 7, яким затверджені значення коефіцієнтів впливу локальних факторів (Км3).
Вихідними даними для обчислення коефіцієнта Км є затверджені матеріали Генеральної схеми планування території України, схем планування території Автономної Республіки Крим та областей, генеральні плани населених пунктів у частині, яка характеризує існуючий стан населеного пункту. Значення коефіцієнтів установлюються за результатами пофакторних оцінок кожної групи з урахуванням питомої ваг рентоутворювальних факторів у формуванні загального рентного доходу в межах населеного пункту та його економіко- планувальних зон.
Для обчислення КмЗ враховуються локальні фактори, наведені в додатку 7.
Статтею 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Відповідно до частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад. Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень (статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»),
Згідно із частиною першою статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.
Рішенням Запорізької міської ради від 30.06.2015 №7 затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя, виконану Державним підприємством Українського державного науково-дослідного інституту проектування міст «Дніпромісто» ім. Ю.М. Білоконя.
Верховний Суд у постанові від 11 січня 2022 року у справі № 820/105/16 вказав, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний здійснювати реалізацію наданих йому повноважень при оформленні і видачі витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки у чіткій відповідності з законом та прийнятих на його підставі нормативно - правових актів. Така модель поведінки органів державної влади окреслена у частині другій статті 19 Конституції України й встановлює правило, згідно з яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідач, формуючи спірний витяг, зобов`язаний був перевірити правомірність та обґрунтованість вказаних в ньому даних, які впливають на вартість грошової оцінки земельної ділянки. Формування витягу в автоматичному режимі не може бути підставою для встановлення в ньому розмірів коефіцієнтів, які не відповідають вимогам чинного законодавства, а також підставою для відмови позивачу в захисті судом його порушеного права.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд також у постановах від 30 січня 2020 року у справі №820/1804/16, від 15 грудня 2021 року у справі № 820/149/17. від 23 листопада 2022 року у справі № 160/10494/19 та від 05 вересня 2023 року у справі № 520/9277/2020.
Згідно з пунктом 4 Порядку №1051 ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи. Держателем Державного земельного кадастру є Держгеокадастр. Функції адміністратора Державного земельного кадастру виконує визначене Держгеокадастром за погодженням з Мінагрополітики державне підприємство, яке належить до сфери управління Держгеокадастру.
Відповідно до пункту 5 Порядку №1051 до складу Держгеокадастру та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України «Про Державний земельний кадастр» та цим Порядком. Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, а також відмову у внесенні або наданні відомостей.
Правова позиція Верховного Суду стосовно застосування положень цього Порядку сформована, зокрема, у постановах від 18 травня 2020 року у справі № 819/723/18, від 04 вересня 2020 року у справі № 0640/4696/18, від 24 червня 2021 року у справі № 580/5817/20, від 25 травня 2022 року у справі № 120/4896/18-а, від 24 травня 2023 року у справі № 640/25350/21, від 07 листопада 2023 року у справі № 400/4165/21.
Згідно з підпунктом 1 пункту 6 Порядку № 1051 до повноважень державних кадастрових реєстраторів Держгеокадастру та його територіальних органів належить внесення до Державного земельного кадастру геодезичної, картографічної основи та відомостей про них (змін до них), індексних кадастрових карт (планів) відповідних адміністративно-територіальних одиниць (змін до них), індексної кадастрової карги кадастрової зони за межами адміністративно-територіальних одиниць (змін до неї) та відомостей про кадастрове зонування земель в межах території України (змін до них).
Отже, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки, зокрема, що стосуються зонування земель в межах території України, відноситься до компетенції державного кадастрового реєстратора, який, у свою чергу, згідно пункту 5 Порядку №1051. входить до складу Держгеокадастру та його територіальних органів, що однозначно спростовує доводи відповідача про неможливість його впливу на показники коефіцієнтів КмЗ.
Аналогічний підхід застосований Верховним Судом також у постанові 03 червня 2022 року у справі № 160/12709/19.
Так, на адвокатський запит представника позивача Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області листом від 16.10.2025 року повідомило позивача про склад локальних факторів, величину і перелік коефіцієнтів, які використовувалися при формуванні Витягу № НВ-2300160762024 у 2024 році для визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:02:017:0006, яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Теплична, 7 – А.
Так, відповідач у вказаному листі повідомив, що згідно схем прояву локальних факторів для земельної ділянки за кадастровим номером 2310100000:02:017:0006 встановлені наступні значення коефіцієнтів локальних факторів:
- у зоні магістралей підвищеного містоформувального значення - 1.00;
- у зоні пішохідної доступності до національних, зоологічних та дендрологічних пам`яток садово-паркового мистецтва, ботанічних садів, заказників, заповідних урочищ, пам`ятників природи, курортів, парків, лісопарків, лісів, зелених зон. пляжів - 1.05;
- у прирейковій зоні (ділянка прилягає до вітки, відводу залізниці, має під`їзну залізничну колію) – 1,05;
- не забезпечена центральним газопостачанням – 0,95;
- на грунтах з несучою спроможністю менше 1,0 кг/кв см при потужності понад два метри – 0,85;
- місцезнаходження земельної ділянки у санітарно-захисній зоні – 0,80;
- у зоні обмеження забудови за рівнем напруження електромагнітного поля – 1.
Сукупний коефіцієнт КмЗ: 0,71.
На адвокатський запит представника позивача Концерн «Міські теплові мережі» листом від 27.10.2025 № 006140/42-9969 повідомив, що мережі централізованого теплопостачання не перетинають земельну ділянку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Теплична, буд. 7А.
Отже відповідач протиправно не врахував зазначене і, відповідно, не застосував коефіцієнт локального фактору «земельна ділянка, яка не забезпечена централізованим теплопостачанням – 0,95», який передбачений у додатку 2 рішення Запорізької міської ради № 7 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя» від 30.06.2015.
Відповідно до листа Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради від 17.10.2025 № 04.01-05/4320 вбачається, що згідно матеріалів генерального плану м. Запоріжжя, затвердженого рішенням міської ради від 15.09.2004 №4, зі змінами, внесеними рішенням міської ради від 27.09.2017 №31 (схема планувальних обмежень), земельна ділянка з кадастровим номером 2310100000:02:017:0006 по вул.Тепличній, 7-А у м.Запоріжжя знаходиться в санітарно-захисній зоні промислових підприємств, зоні підтоплення (рівень ґрунтових вод 0,5-5 м).
Таким чином, відповідачем безпідставно не враховане значення коефіцієнту локального фактору «земельна ділянка розташована в зоні залягання ґрунтових вод менше 3 метрів - (0,9)» для земельної ділянки під час визначення нормативної грошової оцінки, розмір якого визначений у додатку 2 рішення Запорізької міської ради № 7 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя» від 30.06.2015. 
Крім того, судом встановлено, що під час визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:02:017:0006 відповідач також помилково завищив значення коефіцієнта такого локального фактору, як «земельна ділянка розташована в зоні обмеження забудови за рівнем напруження електромагнітного поля», застосувавши значення 1 замість 0,9, як встановлено рішенням Запорізької міської ради № 7 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя» від 30.06.2015.
Зокрема додатком 2 до рішення міської ради від 30.06.2015 № 7 встановлені значення коефіцієнтів впливу локальних факторів Км3, серед яких є і вказаний вище фактор - «земельна ділянка розташована в зоні обмеження забудови за рівнем напруження електромагнітного поля» (пункт 26 в переліку). 
Для такого фактору рішенням міської ради встановлений коефіцієнт 0,9 без альтернативи застосування іншого значення (більшого чи меншого).
Отже, відповідач під час визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки мав застосувати значення 0,9 для зазначеного фактору, а не значення 1. 
Отже суд, перевіривши доводи позивача встановив, що використані при формуванні нормативної грошової оцінки у Витягу № НВ-2300160762024 коефіцієнт впливу локальних факторів (КмЗ), які викладені у додатку 2 рішення Запорізької міської ради № 7 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя» від 30.06.2015, Дергеокадастром під час визначення розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки були враховані не всі локальні фактори, а значення коефіцієнту одного з них було безпідставно завищено, тож при формуванні оскаржуваного Витягу було невірно визначено сукупний локальний коефіцієнт КмЗ на рівні 0,71 внаслідок незастосуваня всіх локальних коефіцієнтів за локальними факторами, які підлягають застосуванню при визначенні нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:02:017:0006, що призвело до завищення розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки, який є базою для розрахунку щомісячної орендної плати позивачу. 
Отже, внаслідок не вірно застосованих локальних факторів розрахунок нормативно грошової оцінки земельної ділянки, який зазначений у Витягу № НВ-2300160762024, проведений не достовірно.
Суд враховує доводи позивача про те, що при формуванні витягу з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки від 26.11.2024 Витягу № НВ-2300160762024 відповідачем було застосовано локальні фактори, що не відповідають рішенню Запорізької міської ради від 30.06.2015 №7 про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя, виконаної Державним підприємством Українського державного науково-дослідного інституту проектування міст «Дніпромісто» ім. Ю.М. Білоконя.
Завищення при формуванні витягу локального коефіцієнту вплинуло на кінцевий результат нормативної грошової оцінки земельної ділянки і призвело до завищення вартості нормативної грошової оцінки земельної ділянки 2310100000:02:017:0006, яка розташована за адресою: за адресою Запорізька область, місто Запоріжжя, вул. Теплична, 7 – А.
Суд вважає, що застосування локальних коефіцієнтів, які перевищують встановлені законодавством максимальні значення, при формуванні витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є неправомірним, оскільки вказане суперечить Методики та не відповідає прийнятим значенням локальних коефіцієнтів Км3, зазначеним в додатку 2 до рішення Запорізької міської ради від 30.06.2015 №7.
У правовідносинах, пов`язаних з оцінкою земель та земельних ділянок, Держгеокадастр і його територіальні органи здійснюють публічно-владні управлінські функції. Тому перевірка законності їх дій (бездіяльності), прийнятих рішень, зокрема під час формування даних про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки, оформлення таких даних у вигляді витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, здійснюється адміністративним судом.
Така правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 20.06.2018 у справі № 823/902/17, від 30.01.2020 р. у справі № 820/1804/16.
Щодо доводів третьої особи про те, що витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є документом, сформованим на підставі даних Державного земельного кадастру України, станом на дату його формування, а від так носить інформаційний характер, і не є рішенням суб`єкта владних повноважень, суд зазначає наступне.
Суд враховує правову позицію Верховного Суду в постанові від 24.11.2021 р. у справі № 817/1780/17, в якій Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду досліджувалось питання повноважень органів влади при оформленні даних про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. Так, Верховний Суд відступив від висновків, викладених у зазначених постановах Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 817/1819/17, від 17.10.2019 у справі № 817/1814/17, від 28.07.2020 у справі № 817/1783/17, від 10.09.2020 у справі № 817/1793/17, від 04.02.2021 у справі№ 817/1809/17, від 15.06.2021 у справі №817/1802/17,від 15.07.2021 у справі № 817/1800/17, та дійшов висновку що дії з формування витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки можуть бути об`єктом судового оскарження.
Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що дій Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області із формування витягу від 26.11.2024 року № НВ-2300160762024 із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:02:017:0006 , що розташована за адресою Запорізька область, місто Запоріжжя, вул. Теплична, 7 – А, із застосуванням неналежних локальних коефіцієнтів, є протиправними.
Відповідно до частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Тобто, за загальним правилом, суд не може виходити за межі позовних вимог, тобто не може застосовувати інший спосіб захисту, ніж зазначив позивач у позовній заяві.
Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає недостатність обраного позивачем способу захисту його прав.
Такі положення процесуального закону були предметом обговорення у Верховному Суді України, який, у постанові Пленуму від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення», зазначав, що вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов: лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача; повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.
Відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод задекларовано, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
У юридичній науці способи захисту права визначені як передбачені законом дії, що безпосередньо спрямовані на захист права. Такі дії є завершальними актами захисту у вигляді матеріально-правових дій або юрисдикційних дій щодо усунення перешкод на шляху здійснення суб`єктами своїх прав або припинення правопорушень, відновлення становища, яке існувало до порушення. Саме застосування конкретного способу захисту порушеного чи запереченого права і є результатом діяльності по захисту прав.
Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
При цьому адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.
Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2021 року у справі № 480/4737/19 та від 8 лютого 2022 року у справі № 160/6762/21 сформулював висновок, відповідно до якого ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.
Суд також звертає увагу, що Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права(стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13). При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Засада ефективності захисту прав та інтересів особи в адміністративному судочинстві знайшла своє безпосереднє закріплення у положеннях КАС України.
Зокрема, вимога ефективності міститься у таких нормах КАС України: частинах першій та другій статті 2 (завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень; у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, розсудливо);частині другій статті 5 (захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень); абзаці 2 частини другої статті 9 (суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень);частині четвертій статті 242 (судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень);частині четвертій статті 245 (у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд).
Отже, аналіз положень КАС України дає підстави для висновку, що ефективність судового захисту прав та інтересів особи в адміністративному судочинстві включає ефективність розгляду та вирішення справи, ефективність способу захисту, ефективність судового рішення та ефективність його виконання. Всі ці складові можна охопити єдиним терміном «ефективне правосуддя», що виступає еталоном для оцінки судової гілки влади та є запорукою довіри до неї з боку громадян, а також інших суб`єктів.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Вищезазначені висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 18 жовтня 2018 року у справах №822/584/18, №806/1316/18, від 23 листопада 2018 року у справі №826/8844/16 та від 20 грудня 2018 року у справі №524/3878/16-а.
Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні "Пантелеєнко проти України" (заява № 11901/02, п. 77) з посиланням на статтю 13 Конвенції зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
Також, як наголошується ЄСПЛ у рішенні по справі "Salah v. The Netherlands" (заява № 196/02, п. 50), ефективний засіб - це запобігання тому, щоб не відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
У постановах від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18, від 04 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20, від 14 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20 та від 23 грудня 2021 року у справі №480/4737/19 Верховний Суд вказав, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання відповідним заявником усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.
Суд зазначив, що такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.
Подібний підхід викладений Верховним Судом також і у постановах від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18, від 04 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20, від 14 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20 та від 23 грудня 2021 року у справі №480/4737/19, де Суд вказав, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.
Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятими Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді (Recommendation № R(80)2 of the Committee of Ministers concerning the exercise of discretionary powers by administrative authorities), під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Здійснюючи судочинство, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово аналізував межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 17 грудня 2004 року у справі «Pedersen and Baadsgaard v. Denmark» (заява № 49017/99) зазначено, що, здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, відміняти замість нього рішення, яке визнається протиправним, приймати інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
Суд також вказує, що поняття дискреційних повноважень наведене у пункті 7 частини першої статті 2 Закону України «Про адміністративну процедуру» 17 лютого 2022 року № 2073-IX (далі - Закон №2073-IX), згідно з яким дискреційне повноваження - повноваження, надане адміністративному органу законом, обирати один із можливих варіантів рішення відповідно до закону та мети, з якою таке повноваження надано.
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону № 2073-IXздійснення адміністративним органом дискреційного повноваження вважається законним у разі дотримання таких умов:
дискреційне повноваження передбачено законом;
дискреційне повноваження здійснюється у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законом;
правомірний вибір здійснено адміністративним органом для досягнення мети, з якою йому надано дискреційне повноваження, і відповідає принципам адміністративної процедури, визначеним цим Законом;
вибір рішення адміністративного органу здійснюється без відступлення від попередніх рішень, прийнятих тим самим адміністративним органом в однакових чи подібних справах, крім обґрунтованих випадків.
З огляду на вищезазначене, дискреційними є такі повноваження, у межах яких норма права допускає кілька варіантів поведінки суб`єкта владних повноважень у кожній конкретній ситуації та встановлених обставинах справи, кожна з яких буде правомірною.
Характерними ознаками адміністративного розсуду (дискреції) є: 1) реалізація дискреційних повноважень має відповідати принципу верховенства права; 2) їх здійснення можливе лише у разі відсутності єдиного можливого варіанту поведінки; 3) суб`єкти владних повноважень мають можливість вибрати оптимальний варіант поведінки з метою врегулювання певного кола суспільних відносин; 4) суб`єкти управлінської діяльності застосовують адміністративний розсуд відповідно до належної мети, без наявності власної вигоди та впливу сторонніх факторів.
Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 5 березня 2019 року у справі № 826/16911/18, від 26 травня 2021 року у справі № 824/266/20-а, від 8 липня 2021 року у справі № 160/1598/20, від 28 липня 2021 року у справі № 280/160/20, від 21 квітня 2021 року у справі № 480/2675/20, від 20 травня 2022 року у справі № 340/370/21, від 26 жовтня 2022 року у справі № 640/30483/21, від 21 березня 2023 року у справі № 640/17821/21, від 1 травня 2023 року у справі № 540/913/21, від 1 травня 2023 року у справі № 540/913/21 та від 16 травня 2023 року у справі № 380/3195/22.
Згідно зі статтею 23 Закону №1378-IV витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру.
Відповідно до частини другої статті 7 Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07 липня 2011 року № 3613-VI(далі - Закон № 3613-VI) до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належать ведення поземельних книг та надання витягів із Державного земельного кадастру про земельні ділянки.
Враховуючи вищезазначені положення Законів № 1378-IV та №3613-VI зі змісту яких не вбачається наявності декількох варіантів поведінки Держгеокадастру під час видачі витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, суд доходить висновку, що правомірним для відповідача є лише один варіант поведінки і відповідач не наділений повноваженнями діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, застосувати при розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки локальний коефіцієнт земельної ділянки у розмірі, що перевищує встановлені граничні межі.
З огляду на вищевказане, враховуючи підтвердження наявності доведеного факту протиправності дій відповідача щодо незастосування останнім при видачі спірного витягу положень Методики та рішення Запорізької міської ради від 30.06.2015 №7, що призвело до завищення значення локального коефіцієнта Км3 і, відповідно, вплинуло на розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки в цілому, суд доходить висновку, що обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути належним, ефективним та повним (не частковим), забезпечити реальне відновлення порушеного права та остаточне вирішення спірних правовідносин, тобто запобігати виникненню необхідності звернення до суду повторно за захистом одних і тих самих прав та(або) для вжиття додаткових засобів захисту. 
Таким чином, суд, з урахуванням положень статті 5, частини другої статті 9 КАС України, з метою ефективного захисту, відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та з метою дотримання судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, виходячи з наведених вимог законодавства, доходить висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області видати новий витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:02:017:0006 з застосуванням належних локальних факторів, а саме функціонально-планувальних факторів, а саме: «не забезпечена централізованим теплопостачання - 0,95», «земельна ділянка розташована в зоні залягання ґрунтових вод менше 3 метрів - 0,9»; «земельна ділянка розташована в зоні обмеження забудови за рівнем напруження електромагнітного поля - 0,9», що відповідає Технічній документації з нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя, виконану Державним підприємством Українського державного науково-дослідного інституту проектування міст Дніпромісто ім. Ю.М. Білоконя, яка затверджена рішенням Запорізької міської ради від 30.06.2015 №7 та Методики.
Аналогічний підхід застосований Верховним Судом у постанові 04 липня 2024 року у справі №520/16250/23.
За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про задоволення позову.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 255, 262 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "РОМА-ІНВЕСТ" (вул. Незалежної України, буд. 39, м.Запоріжжя, 69001, код ЄДРПОУ 32638444) до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (вул. Українська, буд. 50, м. Запоріжжя, 69095, код ЄДРПОУ 39820689), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Запорізька міська рада (пр. Соборний, буд. 206, м. Запоріжжя, 69105, код ЄДРПОУ 04053919) про визнання дій протиправними задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області із формування витягу № НВ-2300160762024 від 26.11.2024 року із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:02:017:0006, що розташована за адресою Запорізька область, місто Запоріжжя, вул. Теплична, 7 - А із застосуванням неналежних локальних коефіцієнтів.
Визнати протиправним та скасувати витяг від № НВ-2300160762024 від 26.11.2024 із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:02:017:0006, що сформований Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області.
Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області видати новий витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:02:017:0006 з застосуванням належних локальних факторів, а саме функціонально-планувальних факторів, а саме: “не забезпечена централізованим теплопостачання - 0,95”, “земельна ділянка розташована в зоні залягання ґрунтових вод менше 3 метрів - 0,9”, “земельна ділянка розташована в зоні обмеження забудови за рівнем напруження електромагнітного поля - 0,9”, що відповідає Технічній документації з нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя, виконану Державним підприємством Українського державного науково-дослідного інституту проектування міст Дніпромісто ім. Ю.М. Білоконя, яка затверджена рішенням Запорізької міської ради від 30.06.2015 №7 та Методики нормативної грошової оцінки земельних ділянок усіх категорій та форм власності в межах території територіальної громади (або її частини), затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України №1147 від 03.11.2021.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РОМА-ІВНВЕСТ" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. 
Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.
Рішення складено у повному обсязі та підписано 26.05.2026.

Суддя А.В. Сіпака