УХВАЛА

28 травня 2026 року
м. Київ

справа № 136/666/24
провадження № 61-3473ск26

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Краснощокова Є. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Бобровською Аліною Леонідівною, на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 15 липня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 18 листопада 2025 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , про зміну черговості спадкування за законом, та за позовом третіх осіб із самостійними вимогами ОСОБА_3 та ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну черговості спадкування,
ВСТАНОВИВ:
03 січня 2026 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу.
Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2026 року касаційну скаргу залишено без руху, заявнику надано строк для усунення її недоліків, а саме необхідно подати до Верховного Суду касаційну скаргу у новій редакції, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та яка відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, додати до неї копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи; зазначити підстави касаційного оскарження в частині доводів щодо оскарження судових рішень третіми особами та окремо сплатити судовий збір за вимогами третіх осіб із самостійними вимогами або конкретизувати, у якій саме частині він оскаржує судові рішення.
Суд роз`яснив особі, яка подала касаційну скаргу, строк, порядок виконання вимог ухвали та наслідки її невиконання. 
Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2026 року продовжено  ОСОБА_1  строк для усунення недоліків касаційної скарги.
15 травня 2026 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав заяву про усунення недоліків касаційної скарги, до якої долучено нову редакцію касаційної скарги, аналіз змісту якої свідчить про те, що вона є аналогічною попередній.
Як на підставу касаційного оскарження скаржник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України. Зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржених судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду про те, що для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування необхідна наявність сукупності юридичних фактів, наведених у статті 1259 ЦК України.
Вказує, що попри наявність у матеріалах справи належних та допустимих доказів тяжкого стану здоров`я ОСОБА_3 , суд дійшов помилкового висновку про відсутність безпорадного стану спадкодавця.
Разом з тим, на вказані постанови Верховного Суду заявник посилався у первинній редакції касаційної скарги, однак в ухвалі Верховного Суду про залишення касаційної скарги без руху було звернуто увагу заявника на те, що доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з оцінкою доказів, встановленими судами обставинами справи та необхідності їх переоцінки, що відповідно до статті 400 ЦПК України перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Верховний Суд також роз`яснив заявнику, що посилання на недослідження судами доказів не є самостійною підставою касаційного оскарження, оскільки така підстава може бути врахована лише за умови належного обґрунтування виключних підстав касаційного оскарження, визначених пунктами 1-3 частини другої статті 389 ЦПК України.
Тому формальне посилання заявника на постанову (постанови) Верховного Суду, без належного обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, не є достатнім підтвердженням підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 

ОСОБА_1 також повторно вказує на те, що суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки викладеним в клопотанні доводам сторони позивача щодо відкладення розгляду справи. Розглянувши апеляційну скаргу за відсутності представника позивача, суд не взяв до уваги позицію позивачів, чим позбавив позивачів права бути заслуханими, що свідчить про невиконання судом апеляційної інстанції гарантій щодо справедливого і публічного розгляду справи, визначених статтею 6 Конвенції. 
Разом з тим, в ухвалі Верховного Суду про залишення касаційної скарги без руху заявнику роз`яснено, що саме лише посилання у касаційній скарзі, що суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки викладеним в клопотанні щодо відкладення розгляду справи доводам сторони позивача та розглянув апеляційну скаргу за відсутності представника позивача не є підставою касаційного оскарження судових рішень.
Станом на 28 травня 2026 року згідно з даними Єдиної автоматизованої системи Верховного Суду інших заяв про усунення недоліків касаційної скарги не надходило.
Оскільки заявник не підтвердив підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, інші доводи та відповідні їм підстави касаційного оскарження судових рішень у новій редакції касаційної скарги не навів, вказані в ухвалі Верховного Суду від 25 березня 2026 року недоліки не усунуто.
Відповідне невиконання вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження у справі.
Верховний Суд зауважує, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд постановлених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у виключних випадках, кожен з яких окремо передбачений процесуальним законом. Стадія касаційного перегляду не є обов`язковою стадією для усіх видів судових проваджень, а перегляд рішень у касаційному порядку відбувається виключно з підстав, що вичерпним чином визначені законом. При цьому, Верховний Суд є судом права, тобто такою судовою інстанцією, яка не здійснює перегляд постановлених та оскаржених рішень повністю, а лише у питанні правильності застосування судами норм права. 
Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
За змістом статті 185 ЦПК України, якщо скаржник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається скаржнику.
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Тому касаційна скарга підлягає поверненню. 
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.
Керуючись статтями 183, 185, 260, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 15 липня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 18 листопада 2025 року у справі № 136/666/24 вважати неподаною та повернути скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснощоков