ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

22 червня 2026 року	Справа №160/8805/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді	Прудника С.В. 	 	
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

09.04.2026 року (06.04.2026 року направлено засобами поштового зв`язку) до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування додаткової грошової винагороди за поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, ОСОБА_1 за період з липня 2022 року по жовтень 2022 року включно у розмірі 100 000 грн.;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування додаткову грошову винагороду за поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, ОСОБА_1 , за період з липня 2022 року по жовтень 2022 року включно в розмірі 100 000 грн.
Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 . Так, 20.07.2022 року, під час безпосередньої участі у бойових діях, які пов`язані із захистом Батьківщини, позивач отримав осколкове поранення паху, лівої стопи та лівого гомілкового суглобу, що підтверджується довідкою про обставини травми від 28.07.2022 року №1503. Засобами поштового зв`язку 24.11.2025 року позивачем було подано рапорт до безпосереднього командира військової частини НОМЕР_1 щодо виплати йому заборгованості з грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 грн у зв`язку з отриманням поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з липня 2022 року по жовтень 2022 року включно, а також у зв`язку з перебуванням останнього на стаціонарному лікуванні у медичних закладах: з 20.07.2022 року по 05.08.2022 року в КП “Криворізька міська клінічна лікарня №2”; з 06.09.2022 року по 28.09.2022 року в КНП “Криворізька міська лікарня №16”; з 05.10.2022 року по 12.10.2022 року в КП “Криворізька міська лікарня №5”, відповідно до Постанови КМУ №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” у розмірі 100 000 грн. та порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам”, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260. Додатково позивач звернувся за правовою допомогою до адвоката, у зв`язку з чим в його інтересах було направлено адвокатський запит до військової частини НОМЕР_1 щодо забезпечення розгляду поданого позивачем рапорту. Відповідно до трекінгу Укрпошти, відправлення було отримано 04.12.2025 року. Однак, за результатами звернення позивача військова частина НОМЕР_1 офіційної відповіді не надала. Тому, засобами поштового зв`язку, 13.02.2026 року позивачем було повторно подано рапорт до безпосереднього командира військової частини НОМЕР_1 . Також зазначений документ був направлений електронною поштою. Відповідно до трекінгу Укрпошти, відправлення було отримано 23.02.2026 року. Станом на сьогодні, за результатами звернення, військова частини НОМЕР_1 офіційної відповіді не надала. Таким чином, позивач вважає, що бездіяльність посадових осіб військової частини НОМЕР_1 , щодо не розгляду його рапорту, є протиправною та такою, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Тому вимушений звернутись з позовом до суду.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2026 року зазначена вище справа розподілена та 10.04.2026 року передана судді Пруднику С.В.
14.04.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято до свого провадження означену позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Витребувано у військової частини НОМЕР_1 : інформацію про те, чи надходили до військової частини НОМЕР_1 рапорта ОСОБА_1 від 24.11.2025 року та від 13.02.2026 року щодо виплати заборгованості з грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 грн у зв`язку з отриманням поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з липня 2022 року по жовтень 2022 року включно, а також у зв`язку з перебуванням останнього на стаціонарному лікуванні у медичних закладах: з 20.07.2022 року по 05.08.2022 року в КП “Криворізька міська клінічна лікарня №2”; з 06.09.2022 року по 28.09.2022 року в КНП “Криворізька міська лікарня №16”; з 05.10.2022 року по 12.10.2022 року в КП “Криворізька міська лікарня №5” (про що подати відповідні докази); інформацію про те, чи надходив до військової частини НОМЕР_1 адвокатський запит щодо забезпечення розгляду поданого позивачем рапорту; письмові та вмотивовані пояснення щодо нарахування (не нарахування) та виплати (або не виплати) ОСОБА_1 додаткової винагороди, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за поранення, пов`язане із захистом Батьківщини за період з липня 2022 року по жовтень 2022 року включно в розмірі 100 000 грн. Судом зобов`язано витребувані судом докази подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (також шляхом направлення на електронну адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду (inbox@adm.dp.court.gov.ua; inboxdoas@adm.dp.court.gov.ua) ) у строк до 12.05.2026 року. Судом попереджено ОСОБА_1 та військову частину НОМЕР_1 про можливість застосування судом заходів процесуального примусу, зокрема накладення штрафу та винесення окремої ухвали у разі невиконання вимог даної ухвали суду.
15.05.2026 року від військової частини НОМЕР_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач зазначив, що 13.12.2025 року до військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт позивача про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн за час перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням, отриманим під час захисту Батьківщини, за періоди з 20.07.2022 по 05.08.2022, з 06.09.2022 по 28.09.2022 та з 05.10.2022 по 12.10.2022. За результатами розгляду зазначеного рапорту командуванням військової частини було проведено службову перевірку, за наслідками якої видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 30.04.2026 №1996 «Про результати службової перевірки за фактом невиплати додаткової винагороди». Відповідач вказав, що відповідно до зазначеного наказу позивачу нараховано та виплачено додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні за період з 20.07.2022 по 05.08.2022 у зв`язку з пораненням, отриманим під час захисту Батьківщини. На підтвердження зазначених обставин до відзиву долучено витяг з наказу командира військової частини та картку особового рахунку позивача. Крім того, відповідач зазначив, що згідно з наказом від 30.04.2026 №1996 позивачу підлягає донарахуванню та виплаті різниця додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн пропорційно дням перебування на лікуванні за періоди з 06.09.2022 по 28.09.2022 та з 05.10.2022 по 12.10.2022. Також відповідач звернув увагу суду на те, що у спірні періоди діяли відповідні редакції постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», згідно з якими військовослужбовцям під час перебування на лікуванні виплачувалася додаткова винагорода у розмірі 30 000 грн. За твердженням відповідача, зазначена додаткова винагорода в розмірі 30 000 грн була нарахована та виплачена позивачу у повному обсязі на його особовий рахунок. З огляду на наведене, військова частина НОМЕР_1 вважає, що нею вжито всіх необхідних заходів щодо нарахування та виплати позивачу належного грошового забезпечення, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Окрім того, відповідач зазначив, що військова частина НОМЕР_1 на даний час виконує бойові завдання в районі ведення бойових дій, у зв`язку з чим просила суд визнати поважними причини пропуску строку для подання відзиву та прийняти поданий відзив до розгляду.
Щодо клопотання про визнання поважними причин пропуску строку для подання відзиву та прийняття до розгляду, суд виходить із наступного.
Відповідно до частини першої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Суд звертає увагу, що фактичні обставини справи дають підстави для висновку, що відповідач саме пропустив процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву, з огляду на що клопотання належить задовольнити, визнавши при цьому поважними причини пропуску вказаного строку та як наслідок, долучити до матеріалів справи поданий заявником відзив на позовну заяву.
22.06.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду продовжено строк розгляду даної справи на 30 днів.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 . 
Як убачається з матеріалів справи, після введення на території України воєнного стану та початку широкомасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України позивач виконував обов`язки військової служби у складі військової частини НОМЕР_1 та брав безпосередню участь у заходах, спрямованих на забезпечення оборони України, захист її суверенітету, незалежності та територіальної цілісності.
Судом встановлено, що 20.07.2022 року під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Іванівка Херсонської області внаслідок ворожого мінометного обстрілу захисних споруд на позиціях механізованої роти позивач отримав мінно-вибухову травму та вогнепальні осколкові поранення пахової ділянки, лівої стопи та лівого гомілковостопного суглоба.
Факт отримання позивачем зазначених поранень підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.08.2022 року №336 про результати службового розслідування за фактом поранення військовослужбовця, довідкою про обставини травми від 28.07.2022 року №1503, а також іншими письмовими доказами, долученими до матеріалів справи.
Зі змісту зазначених документів убачається, що поранення було отримано позивачем саме під час виконання бойового завдання в районі ведення активних бойових дій та є наслідком ворожого вогневого ураження позицій підрозділу, у якому проходив службу позивач.
Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №22113738 позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 20.07.2022 року по 05.08.2022 року. Під час лікування йому було встановлено діагноз: мінно-вибухова травма, осколкове поранення статевого члена. У ході лікування позивачу було проведено необхідні оперативні втручання та комплекс лікувальних заходів, спрямованих на усунення наслідків отриманого поранення.
Згідно з довідкою військово-лікарської комісії №161 від 04.08.2022 року за результатами медичного огляду у позивача встановлено стан після операції від 20.07.2022 року - ушивання поранення статевого члена, дренування рани калитки, первинної хірургічної обробки рани лівої гомілки як наслідок мінно-вибухової травми статевого члена, калитки та осколкового поранення лівого гомілковостопного суглоба. Вказаною довідкою встановлено, що отримане поранення пов`язане з проходженням військової служби.
Також судом встановлено, що в подальшому стан здоров`я позивача потребував продовження лікування та медичного нагляду.
Так, відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №2742/542 позивач проходив стаціонарне лікування у період з 06.09.2022 року по 28.09.2022 року. Згідно із зазначеною випискою йому було встановлено діагноз: мінно-вибухова травма від 20.07.2022 року, осколкове поранення лівої стопи та лівого гомілковостопного суглоба, пахової ділянки, посттравматична невропатія лівого великогомілкового нерва, а також наслідки травми статевого органа та лівої частини калитки у вигляді гематоми лівого яєчка.
Крім того, відповідно до протоколу ультразвукового дослідження калитки від 16.09.2022 року у позивача виявлено об`ємне утворення придатка лівого яєчка та ознаки гематоми, що також підтверджує наявність наслідків отриманого бойового поранення.
З довідки військово-лікарської комісії №733 від 04.10.2022 року вбачається, що позивачу діагностовано стан після вибухової травми від 20.07.2022 року, вогнепального осколкового поранення лівої стопи, лівого гомілковостопного суглоба та пахової ділянки, наявність невилученого металевого осколка у ділянці лівого гомілковостопного суглоба, посттравматичну нейропатію великогомілкового нерва зліва з тимчасовим порушенням функції стопи та гематому лівого яєчка.
Зазначеною довідкою військово-лікарської комісії прямо встановлено причинний зв`язок отриманого поранення із захистом Батьківщини, про що у довідці зазначено: «Травма, поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини».
Надалі, відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №5402/213, позивач проходив чергове стаціонарне лікування у період з 05.10.2022 року по 12.10.2022 року у зв`язку з наслідками вибухової травми від 20.07.2022 року та отриманих осколкових поранень.
Судом також враховано, що матеріали справи містять медичні документи за 2024-2025 роки, які свідчать про тривалий характер лікування та наявність у позивача стійких наслідків отриманого бойового поранення.
Так, відповідно до довідки військово-лікарської комісії №1074/2 від 02.02.2024 року Сержант ОСОБА_1 1990 року народження, військова частина НОМЕР_3 , призваний у Збройні Сили (рік народження, військова частина, яким РПЦК та СП призваний) ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проведено медичний огляд військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_4 «02» лютого 2024 року. Діагноз та постанова військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): Віддалені наслідки вогнепального осколкового дотичного поранення (20.07.2022) статевого члена, калитки; вогнепального осколкового спілого поранення лівої стопи та лівого гомілково-ступневого суглобу, лікованих оперативно: 20.07.2023 - первинна хірургічна обробка, ушивання поранення статевого члена, дренування рани калитки, у вигляді зміцнілих рубців з незначним порушенням функцій, післятравматичної нейропатії лівого великогомілкового нерву з каузалгією та незначними сенсо-моторними розладами. Поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. Довідка про обставини травми від 28.07.2022 № 1503 видана командиром військової частини НОМЕР_1 . Згідно наказу МОЗ України від 04.07.2007 № 370 травма кваліфікується як тяжка. На підставі статті 78в, 76в графи II Розкладу хвороб: ПРИДАТНИЙ ДО ВІЙСЬКОЇ СЛУЖБИ. 
Крім того, згідно з випискою із медичної карти стаціонарного хворого №167318 позивач проходив стаціонарне лікування та реабілітацію у період з 19.09.2025 року по 13.10.2025 року з приводу наслідків вибухової травми від 20.07.2022 року, наявності металевого осколка у ділянці лівого гомілковостопного суглоба, посттравматичної нейропатії великогомілкового нерва, а також часткового порушення ходьби, мобільності та самообслуговування.
Отже, позивач отримав поранення саме під час безпосередньої участі у бойових діях та виконання завдань із захисту Батьківщини, а його перебування на стаціонарному лікуванні у періоди з 20.07.2022 року по 05.08.2022 року, з 06.09.2022 року по 28.09.2022 року та з 05.10.2022 року по 12.10.2022 року було безпосередньо обумовлене лікуванням наслідків такого поранення, що сторонами фактично не заперечується.
Судом також встановлено, що 13.12.2025 року за вхідним №559 до військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт позивача про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, за час перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, за періоди з 20.07.2022 року по 05.08.2022 року, з 06.09.2022 року по 28.09.2022 року та з 05.10.2022 року по 12.10.2022 року.
За результатами розгляду зазначеного рапорту відповідачем проведено службову перевірку, за наслідками якої видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 30.04.2026 року №1996 «Про результати службової перевірки за фактом невиплати додаткової винагороди».
Із змісту вказаного наказу вбачається, що відповідачем встановлено наявність підстав для виплати позивачу додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, за час перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, отриманого під час захисту Батьківщини.
Зокрема, судом встановлено, що за період перебування на стаціонарному лікуванні з 20.07.2022 року по 05.08.2022 року позивачу нараховано додаткову винагороду у розмірі 100 000 гривень пропорційно дням перебування на лікуванні, що підтверджується наказом №1996 та карткою особового рахунку позивача.
Втім, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що згідно наказу № 1996 позивачу за періоди перебування на стаціонарному лікуванні, у зв`язку із отриманим пораненням під час захисту Батьківщини з 06.09.2022 по 28.09.2022 та з 05.10.2022 по 12.10.2022 буде донараховано та виплачено різницю додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. пропорційно дням перебування на лікуванні.
Крім того, відповідно до наказу №1996 позивачу за періоди перебування на стаціонарному лікуванні з 06.09.2022 року по 28.09.2022 року та з 05.10.2022 року по 12.10.2022 року прийнято рішення про донарахування та виплату різниці додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, пропорційно дням перебування на лікуванні.
При цьому суд враховує, що у зазначені періоди діяли відповідні редакції постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», згідно з якими військовослужбовцям під час перебування на лікуванні виплачувалася додаткова винагорода у розмірі 30 000 гривень.
Матеріалами справи підтверджується, що зазначена додаткова винагорода у розмірі 30 000 гривень була нарахована та виплачена позивачу у повному обсязі на його особовий рахунок відповідно до вимог чинного на той час законодавства.
Таким чином, приймаючи наказ від 30.04.2026 року №1996, відповідач фактично визнав наявність у позивача права на отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі та прийняв рішення про проведення відповідного перерахунку шляхом донарахування різниці між раніше виплаченою додатковою винагородою та винагородою у розмірі 100 000 гривень.
Позивач вважає протиправною відмову відповідача у виплаті додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168, та грошового забезпечення, тому і звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає про таке.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який триває і дотепер.
Окрім того, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон України №2232-XII).
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 (далі Закон №2011-XII). Цей Закон встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни відповідно до Конституції України.
За змістом статті 1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з частини 1 статті 9 Закону №2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошеве та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до пунктів 2-3 статті 9 Закону №2011 до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно з абзацами 1-2 пункту 4 статті 9 Закону №2011 грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Частиною 11 статті 10-1 Закону №2011 в редакції, чинній на час отримання позивачем поранення, у зв`язку з хворобою військовослужбовця йому надається відпустка для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на підставі висновку військово-лікарської комісії. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою не повинен перевищувати 4 місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні). Після закінчення встановленого безперервного перебування на лікуванні у закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою військовослужбовець підлягає огляду військово-лікарською комісією для вирішення питання про придатність його до військової служби. Після видання наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби відпустка для лікування у зв`язку з хворобою не надається.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення соціального захисту військовослужбовців, поліцейських та деяких інших осіб» від 06.09.2023 № 3379-IX, який набрав чинності з 05.10.2023, абзац перший пункту 11 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ викладено в такій редакції:
« 11. Військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). Відпустка надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) становить не менше тижня та не може перевищувати в цілому чотирьох місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні). У разі направлення військовослужбовця на лікування за кордон у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, загальний час його перебування на лікуванні за кордоном, включаючи час переміщення з одного іноземного закладу охорони здоров`я до іншого та час очікування між плановими хірургічними втручаннями, не може перевищувати дванадцяти місяців підряд».
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначений у Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженому наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі Порядок №260 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), за змістом пункту 2 розділу І якого грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення (посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років); щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги).
У пункті 8 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення виплачується:
щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий;
одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).
Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову № 168, якою передбачено на період дії воєнного стану виплату для військовослужбовців додаткової винагороди та встановлено загальні умови щодо її виплати.
У пункті 1 Постанови №168 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах.
Згідно з положеннями пункту 1-2 Постанови №168 виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.
Також пункт 1 Постанови №168 передбачає, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Приписами пункту 2-1 Постанови №168 передбачено, що міністерства та державні органи за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки визначають: порядок, умови і розміри виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 цієї постанови; особливості виплати додаткової винагороди та винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) особам, зазначеним у пункті 1-1 цієї постанови, та додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1-2 цієї постанови, у тому числі в частині встановлення переліку бойових (спеціальних) завдань та заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, для здійснення такої виплати, з урахуванням завдань, покладених на Збройні Сили, Службу безпеки, Службу зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міністерства оборони, Національну гвардію, Державну прикордонну службу, Управління державної охорони, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації, Державну спеціальну службу транспорту; порядок і умови виплати одноразової грошової допомоги та одноразової винагороди.
Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану регламентовано розділом XXXIV Порядку №260.
Пунктом 11 розділу ХХХІV Порядку № 260 визначено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, - за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини (пункт 12 розділу ХХХІV Порядку № 260).
Згідно з пунктом 13 розділу ХХХІV Порядку № 260 військово-лікарськими (лікарсько-експертними) комісіями закладів охорони здоров`я (установ) під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі охорони здоров`я (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100000 гривень за час цієї відпустки.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що встановлена Постановою №168 додаткова винагорода в розмірі 100 000 грн є складовою грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, що виплачується їм на період дії воєнного стану.
Ця додаткова винагорода підлягає виплаті, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого.
Суд зазначає, що питання можливості отримання військовослужбовцями збільшеної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 168, у тому числі за період лікування досліджувалося Верховним Судом, зокрема, у постанові від 27 серпня 2025 року у справі № 280/7364/23. Суд касаційної інстанції вказав, що у період дії воєнного стану додаткова винагорода до 100 000 грн на місяць виплачується за час перебування вказаних військовослужбовців на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Підставою для виплати є відповідна довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва).
Таким чином, Верховний Суд звернув увагу, що умовою її виплати є належне підтвердження фактів: виконання бойових завдань; отримання поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини; перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) у зв`язку з таким пораненням, а також надання відпусток за станом здоров`я через отримане тяжке поранення на підставі висновку військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Також Верховний Суд прийшов до висновку, що предметом доказування у таких справах має бути з`ясування (у сукупності): за який конкретний період позивач не отримав належні йому грошове забезпечення та додаткову винагороду; чи перебував він у спірний період на лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних); якщо перебував на лікуванні, то з яких причин - зокрема, чи було це пов`язано з пораненням, контузією, травмою або каліцтвом, отриманими у зв`язку із захистом Батьківщини; чи проходив він у такому випадку саме стаціонарне лікування; чи перебував він після тяжкого поранення у відпустках за станом здоров`я за висновками (постановами) військово-лікарської комісії; та чим це все підтверджується.
У постанові від 19 березня 2026 року у справі №600/367/24 Верховний Суд дійшов висновку, що у період дії воєнного стану додаткова винагорода у розмірі до 100 000 грн на місяць підлягає виплаті військовослужбовцям за час їх перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а також у відпустці для лікування після тяжкого поранення - за наявності відповідного підтвердження, зокрема висновків ВЛК та медичних документів.
З аналізу нормативного регулювання слідує, що саме військово-лікарська комісія у своїй постанові встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм та каліцтв. При цьому відповідне Положення розмежовує такі формулювання: «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини»; «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби»; а також «Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби».
Саме формулювання постанови ВЛК має вирішальне значення для вирішення питання про право на виплату додаткової винагороди. Зокрема, якщо поранення (контузія, травма, каліцтво) кваліфіковане як пов`язане із захистом Батьківщини - виплата здійснюється. Натомість, якщо встановлено, що поранення (контузія, травма, каліцтво) пов`язане лише з виконанням обов`язків військової служби (поза бойовими діями) або взагалі не пов`язане з проходженням військової служби - підстави для виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн відсутні.
Постанова № 168 передбачає, що додаткова винагорода виплачується саме за перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у тому числі закордонних, виключно у зв`язку з лікуванням поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини.
Як убачається з матеріалів справи, відповідач визнає факт перебування позивача на стаціонарному лікуванні у спірні періоди та факт отримання ним поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, що підтверджується як результатами службової перевірки, так і змістом наказу №1996. Зокрема, відповідачем прямо встановлено, що за період з 20.07.2022 по 05.08.2022 додаткова винагорода у розмірі 100 000 грн була нарахована та виплачена позивачу у повному обсязі пропорційно дням перебування на лікуванні, що також узгоджується з даними особового рахунку позивача.
Водночас, щодо наступних періодів - з 06.09.2022 по 28.09.2022 та з 05.10.2022 по 12.10.2022 - відповідач фактично визнає наявність підстав для виплати відповідної винагороди, однак посилається на те, що її виплата буде здійснена шляхом донарахування та виплати різниці, а також що у відповідні періоди позивачу вже було виплачено додаткову винагороду у розмірі 30 000 грн відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №168.
Суд критично оцінює такі доводи відповідача як підставу для відмови у позові, оскільки вони ґрунтуються на неправильному розумінні правової природи спірних виплат та порядку їх співвідношення.
Постановою Кабінету Міністрів України №168 встановлено різні за правовою природою види додаткової винагороди:
- загальна додаткова винагорода у розмірі 30 000 грн;
- підвищена додаткова винагорода до 100 000 грн у випадках безпосередньої участі у бойових діях або перебування на лікуванні у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини.
Отже, виплата у розмірі 30 000 грн не є альтернативою або заміною виплати у розмірі 100 000 грн, а є загальною гарантією, яка застосовується у випадках, не охоплених підвищеним розміром винагороди. Натомість у разі наявності умов, визначених пунктом 1 Постанови №168 та розділом ХХХІV Порядку №260, підлягає застосуванню саме підвищений розмір виплати.
Таким чином, твердження відповідача про те, що виплата 30 000 грн повністю компенсує обов`язки держави щодо виплати позивачу належної винагороди за спірні періоди, є юридично неспроможним та суперечить прямому змісту нормативного регулювання.
Більше того, сам наказ №1996 підтверджує наявність у відповідача обов`язку здійснити донарахування та виплату різниці додаткової винагороди за спірні періоди, що свідчить про фактичне визнання відповідачем неповного виконання зобов`язання щодо виплати у повному розмірі.
Суд також звертає увагу, що посилання відповідача на проведення службової перевірки як на підставу для відмови у задоволенні позову є безпідставним, оскільки результати такої перевірки самі по собі не можуть змінювати чи обмежувати обсяг права, гарантованого нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово наголошував, що внутрішні управлінські рішення військових частин, включаючи накази за результатами службових перевірок, мають допоміжний характер і не можуть підміняти собою правове регулювання, встановлене постановами Кабінету Міністрів України та законами України.
У постанові Верховного Суду від 19 березня 2026 року у справі №600/367/24 також підкреслено, що ключовим є фактичне встановлення умов для виплати підвищеної додаткової винагороди, а не формальне посилання на вже здійснені виплати у меншому розмірі. Суд касаційної інстанції виходить з того, що виплата 30 000 грн не виключає і не замінює право на отримання 100 000 грн за наявності передбачених умов, а лише є базовою складовою системи грошового забезпечення.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що доводи відповідача про повне та належне виконання обов`язку з виплати грошового забезпечення позивачу є передчасними та не підтверджуються у частині спірних періодів, оскільки сам відповідач визнав необхідність донарахування відповідних сум.
Таким чином, встановлені обставини у сукупності свідчать про наявність у позивача права на отримання додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн за весь період стаціонарного лікування, а доводи відповідача про відсутність підстав для задоволення позову ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права та не можуть бути прийняті судом до уваги.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про:
- визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати додаткової грошової винагороди за поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, ОСОБА_1 за період з 06.09.2022 року по 28.09.2022 року та з 05.10.2022 року по 12.10.2022 року включно у розмірі 100 000 грн.;
- зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату додаткової грошової винагороди за поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, ОСОБА_1 , за період з 06.09.2022 року по 28.09.2022 року та з 05.10.2022 року по 12.10.2022 року включно в розмірі 100 000 грн.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 року у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 року у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 року у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 року у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 року у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 року у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 року у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а відповідачем судові витрати не понесені, суд вирішує розподіл судових витрат у справі №160/8805/26 не здійснювати.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати додаткової грошової винагороди за поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, ОСОБА_1 за період з 06.09.2022 року по 28.09.2022 року та з 05.10.2022 року по 12.10.2022 року включно у розмірі 100 000 грн.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату додаткової грошової винагороди за поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, ОСОБА_1 , за період з 06.09.2022 року по 28.09.2022 року та з 05.10.2022 року по 12.10.2022 року включно в розмірі 100 000 грн.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник