ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/25071/24 Головуючий у І-ій інстанції Басай О.В., 
суддя-доповідач Кобаль М.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого Кобаля М.І.,
суддів Бужак Н.П., Файдюка В.В.,
при секретарі Литвин С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні без участі сторін апеляційну скаргу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2024 року по справі за адміністративним позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, -
В С Т А Н О В И В :

Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Позивач, Фонд) звернувся до суду із адміністративним позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач, Шевченківський ВДВС) у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Шевченківського ВДВС про відкриття виконавчого провадження від 23.11.2023 року НОМЕР_4.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2024 року зазначений адміністративний позов задоволено повністю.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позову.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.
15.05.2026, через підсистему «Електронний суд», Фондом подано заяву про розгляд справи без участі позивача за наявними матеріалами справи.
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі, зокрема, неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання (п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Відповідно до ч. 2 ст.313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, не перешкоджає слухання справи.
Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати, виходячи з наступного. 
Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.04.2021 у справі № 826/1336/17 позовні вимоги позивачів, зокрема ОСОБА_1 - задоволено частково та зобов`язано виплатити відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб таким вкладникам, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, зокрема, ОСОБА_1 за договором № 26204001193501 від 01.04.2016 банківського рахунку фізичної особи на суму - 195 021,44 грн ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК».
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2022 апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.04.2021 залишено без змін.
Ухвалою Верховного суду від 22.06.2022 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.04.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2022 у справі № 826/1336/17.
18.10.2021 старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС Бойко М.Д. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2, з примусового виконання виконавчого листа по справі № 826/1336/17 виданого 20.09.2021 Окружним адміністративним судом м. Києва, відповідно до якого зобов`язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатити відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб таким вкладникам, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб: зокрема ОСОБА_1 за договором № 26204001193501 від 01 квітня 2016 року банківського рахунку фізичної особи на суму - 195 021,44 грн. (а.с.6).
Одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем Шевченківського ВДВС Бойко М.Д. винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП № НОМЕР_2 від 18.10.2021, згідно якої з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб стягнуто на користь Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) виконавчий збір у розмірі - 24 000,00 грн з посиланням на ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» (пункт 3 постанови від 18.10.2021 ВП № НОМЕР_2).
Рішення суду по справі № 826/1336/17 було виконано із застосуванням положень спеціального законодавства - Положенням про виконання Фондом гарантування вкладів фізичних осіб засобами автоматизованої системи виплат судових рішень на користь вкладників щодо стягнення гарантованої суми відшкодування за вкладом, розміщеним у банку, вкладникам якого припинено або завершено виплати, та/або пов`язаних з таким стягненням інших сум, затверджене рішенням ВД Фонду № 87 від 03.02.2022 та зареєстрованим у Міністерстві Юстиції України № 253/37589 (далі - Положення № 87) після звернення стягувача до Фонду із заявою та наданням відповідних документів передбачених Положенням № 87 після чого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення, яким затверджено виплату відшкодування ОСОБА_1 про що повідомлено відповідним листом стягувача та його представника.
02.11.2022 через банк-агент (АТ «КБ «ПРИВАТБАНК») стягувач ОСОБА_1 отримала гарантовану суму за вкладом на виконання рішення суду. 
Постановою від 20.11.2023 ВП № НОМЕР_2 старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС Микитин С.С. закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі № 826/1336/17, виданого 20.09.2021 Окружним адміністративним судом м. Києва, відповідно до якого зобов`язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатити відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб таким вкладникам, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб: зокрема ОСОБА_1 за договором № 26204001193501 від 01 квітня 2016 року банківського рахунку фізичної особи на суму - 195 021,44 грн. (а.с.9).
23.11.2023 старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС Микитин С.С. відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_1, з примусового виконання виконавчого документа - постанови № НОМЕР_2, виданий 18.10.2021 Шевченківським ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) суми виконавчого збору у розмірі - 24 000,00 грн. (далі по тексту - оскаржувана постанова).
Не погоджуючись з оскаржуваною постановою відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. 
Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова від 23.11 2023 ВП № НОМЕР_1 прийнята відповідачем з порушенням вимог п. 2 ч. 4 ст. 4 та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки, винесена на підстави виконавчого документа - постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, з пропущеним строком пред`явлення до виконання.
Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Так, на примусовому виконанні в Шевченківському ВДВС перебувало виконавче провадження ВП № НОМЕР_2.
18.10.2021 старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС Бойко М.Д. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2, з примусового виконання виконавчого листа по справі № 826/1336/17.
Одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2, 18.10.2021 Шевченківським ВДВС винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі - 24 000,00 грн. з Фонду на користь Шевченківського ВДВС, на підставі ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» (пункт 3 постанови від 18.10.2021 ВП № НОМЕР_2, а.с.6 на звороті).
За наслідками завершення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2, 23.11.2023 державним виконавцем Шевченківського ВДВС Микитин С.С. винесено оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1, з примусового виконання виконавчого документа - постанови № НОМЕР_2, виданий 18.10.2021 Шевченківським ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), про стягнення з Фонду на користь Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) суми виконавчого збору у розмірі - 24 000,00 грн. 
Отже, колегія судді апеляційної інстанції зазначає, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору перебувала на виконанні в Шевченківським ВДВС, починаючи з 18.10.2021, тобто моменту відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2, і є наслідком подальшого виконання, в порядку передбаченому Закону України «Про виконавче провадження».
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ст. 1 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - по тексту - Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону № 1404-VIII).
Приписами частини 5 статті 26 Закону №1404-VIII обумовлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VІІІ, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору.
Частиною 1 ст. 11 Закону № 1404-VIII передбачено, що строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.
Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем.
Відповідно до частини 1 статті 12 Закону № 1404-VІІ, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Згідно з частиною 4 статті 12 Закону № 1404-VІІ, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:
1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 
2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.
Отже, статтями 4, 12 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчий документ обов`язково повинен містити строк пред`явлення до виконання, який переривається у разі його пред`явлення до виконання.
Виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України (ч. 1 ст. 27 Закону № 1404-VIII).
Правовими положеннями ч. 4 ст. 27 Закону № 1404-VIII регламентовано, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Відповідно до ст. 45 Закону № 1404-VIII розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості:
1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій;
2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача;
3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів);
4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.
Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення, згідно з виконавчим документом.
Відповідно до частини 3 статті 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Отже, у розмінні Закону № 1404-VIII, постанова про стягнення виконавчого збору є різновидом виконавчого документу, примусове виконання якого здійснюється з певними особливостями, обумовленими правовою природою виконавчого збору, як плати за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що з аналізу статей 26, 45 Закону № 1404-VIII випливає, що про стягнення виконавчого збору державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження, а його безпосереднє стягнення здійснюється без виокремлення в інше виконавче провадження за рахунок стягнутих із боржника грошових сум одночасно із задоволенням вимог стягувача.
Винятком з цього правила є випадки, передбачені частиною 3 статті 40 Закону № 1404-VIII, зокрема закінчення виконавчого провадження з підстав фактичного виконання в повному обсязі рішення, згідно з виконавчим документом, якщо виконавчий збір не стягнуто.
У такому випадку виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує на загальних підставах в окремому виконавчому провадженні, у тому числі урахуванням вимог щодо строку пред`явлення такого виконавчого документа до виконання.
Таким чином, якщо стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) достатньо для задоволення вимог стягувача за виконавчим документом, але недостатньо для сплати виконавчого збору, його стягнення продовжується на загальних підставах, а вирішуючи питання про наявність підстав для відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору необхідно перевіряти, зокрема, чи не пропущений строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Отже, вище зазначеними правовими положеннями Закону № 1404-VIII передбачено, що нестягнута сума виконавчого збору у випадку закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення суду, підлягає стягненню (продовжує стягуватися) в окремому виконавчому провадженні на підставі постанови про стягнення виконавчого збору.
З урахуванням викладених правових положень статті 12 Закону № 1404-VIII, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Подібна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 29 травня 2020 року по справі № 826/7708/17 та від 12 серпня 2020 року по справі №320/6360/18.
Правовими положеннями ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У даному випадку, державним виконавцем Шевченківського ВДВС Бойко М.Д. одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження від 18.10.2021 ВП № НОМЕР_2, було винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі - 24 000,00 грн., тобто автоматично пред`явлено до виконання з дати її прийняття.
Натомість, строк її пред`явлення до виконання був перерваний, у зв`язку з чим його початок після переривання у спірних правовідносинах необхідно обчислювати з моменту закінчення виконавчого провадження, у межах якого вона виконувалася (була пред`явлена до виконання), - ВП № НОМЕР_2.
Як вже вище зазначалося судом апеляційної інстанції, постановою від 20.11.2023 старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС Микитин С.С. закінчено виконавче провадження ВП НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 826/1336/17 (а.с.9).
23.11.2023 старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС Микитин С.С. прийнято оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1, з примусового виконання виконавчого документа - постанови № НОМЕР_2, виданий 18.10.2021 Шевченківським ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) суми виконавчого збору у розмірі - 24 000,00 грн. 
Також, помилковим є висновок суду першої інстанції, що старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС Бойко М.Д. в постанові від 18.10.2021 року ВП НОМЕР_3, вказано, що вона є виконавчим документом та набирає чинності з моменту винесення. Строк пред`явлення до виконання три місяці.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що вказана постанова від 18.10.2021 року ВП НОМЕР_3 взагалі не містить зазначень про строк пред`явлення до виконання, зокрема і протягом трьох місяців.
З огляду на відсутність зазначеного строку пред`явлення до виконання державним виконавцем, під час винесення постанови від 18.10.2021 року ВП НОМЕР_3, у даному випадку має бути застосовано загальний строк, передбачений законом.
Частиною 1 ст. 11 Закону № 1404-VIII передбачено, що строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.
Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що постанова про стягнення виконавчого збору перебувала на виконанні Шевченківського ВДВС в межах виконавчого провадження ВП НОМЕР_3 від 18.10.2021 та в подальшому 20.11.2023 виконавче провадження ВП НОМЕР_3 було завершено, а постанова про стягнення виконавчого збору, у передбаченому законом порядку, направлена для подальшого виконання.
Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що Шевченківським ВДВС оскаржувана постанова від 23.11.2023 року НОМЕР_4 прийнята на 3 день після закінчення виконавчого провадження ВП НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа по справі №826/1336/17, тобто в межах строку визначеного ч. 1 ст. 12 Закону № 1404-VІІ.
З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що Шевченківський ВДВС діяв на підставі Закону України «Про виконавче провадження» та у межах своїх повноважень під час винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з позивача виконавчого збору, а тому відсутні законні підстави для скасування оскаржуваної постанови, відповідно, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. 
Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушення норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - задовольнити повністю.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2024 року - скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження відмовити повністю.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

В.В. Файдюк

Повний текст рішення виготовлено 19.05.2026 року