Справа № 703/1724/26 
2/703/1625/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді   Ігнатенко Т.В.,
секретар судових засідань  Яковенко І.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаського району Черкаської області, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ротмістрівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно,-
ВСТАНОВИВ

23 березня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом, в якому просить суд визнати за ним право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку під літерою «А1», прибудови під літерою «а2», загальною площею 47,3 кв.м., житловою площею 23,3 кв.м., літньої кухні, сараю під літерою «Б1», сараю під літерою «В1», погребу під літерою «п/д», погребу під літерою «п/д1», криниці під літерою «К1», яке належало ОСОБА_2 .
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача – ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на будинковолодіння АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку під літерою «А1», прибудови під літерою «а2», загальною площею 47,3 кв.м., житловою площею 23,3 кв.м., літньої кухні, сараю під літерою «Б1», сараю під літерою «В1», погребу під літерою «п/д1», криниці під літерою «К1», яке належало їй на підставі виписки з погосподарської книги №2 на 2024-2028 роки Куцівського старостинського округу Ротмістрівської сільської ради. За життя мати склала заповіт, яким заповіла вказане будинковолодіння позивачу. Вказує, що є спадкоємцем як за законом, так і за заповітом, так як є єдиним сином. Інші спадкоємці першої черги відсутні. Позивач не має можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, оскільки у спадкодавця відсутні правовстановлюючі документи на будинок. Даний будинок спадкодавець збудувала на виділеній їй колгоспом земельній ділянці, проте так і не оформила своє право власності на нього. Через це нотаріус відповіді позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Ухвалою судді від 25 березня 2026 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, відповідачу встановлено строк для подання до суду відзиву на позовну заяву та витребувано з державної нотаріальної контори інформацію про осіб, які звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, заведення за даними заявами спадкових справ та видачі свідоцтв про право на спадщину за законом чи заповітом, після смерті ОСОБА_2 .
Відзив на позовну заяву, як у встановлений судом строк, як і після його закінчення, відповідачем Ротмістрівською сільською радою до суду не подано. 
28 квітня 2026 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просить провести розгляд справи без його участі, на позовних вимог наполягає, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. 
Представника відповідача Ротмістрівської сільської ради у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за місцем його знаходження відповідача. Відзиву на позовну заяву та заперечень до суду не направив.
З урахуванням положень ч.4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити, за результатами її розгляду, заочне рішення.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.
Суд, врахувавши позицію позивача, яка викладена у його заяві про розгляд справи без його участі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Куцівської сільської ради Смілянського району Черкаської області 07 лютого 2007 року, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 73 років в с. Куцівка Смілянського району Черкаської області, про що 07 лютого 2007 року зроблено відповідний актовий запис №2 (а.с.5).
Як вбачається з виписки з погосподарської книги №2 на 2024-2028 роки Ротмістрівської сільської ради (с. Куцівка), яка складена старостою Куцівського старостинського округу Ротмістрівської сільської ради 13 січня 2026 року за №6/2-15, номер об`єкта погосподарського обліку – 020259-5. Адреса будинковолодіння: АДРЕСА_1 . Прізвище, ім`я, по батькові власника будинковолодіння – ОСОБА_2 (померла 2007 року). Характеристика житлового будинку: рік побудови будинку – 1963, загальна площа – 39 кв.м., житлова – 26 кв.м. Земельна ділянка біля будинковолодіння загальною площею 0,61 га, а з них 0,07 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, і 0,54 га для ведення особистого селянського господарства приватизована – не приватизована (а.с.11).
Відповідно до положень ЦК УРСР 1963 року, Вказівок по порядку ведення погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року №11/5, Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР 31 жовтня 1975 року за №45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки сільської ради, в т.ч. і виписки із погосподарських книг.
Відповідно до ч. 4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, тобто до 03 серпня 2004 року, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, яке не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, передбачала обов`язкову реєстрацію будинків у містах і селищах міського типу. У період чинності цієї інструкції до 13 грудня 1995 року державна реєстрація нерухомого майна не проводилася у сільській місцевості.
Відповідно до технічного паспорта, який виготовлений Комунальним проектно-виробничим підприємством «Архітектурно-планувальне бюро» 29 січня 2026 року на будинковолодіння АДРЕСА_2 (станом на 01 січня 2021 року) в с. Куцівка Ротмістрівської територіальної громади Черкаського району Черкаської області, останнє складається з: житлового будинку з прибудовою під літ. «А-1, а2», загальна площа 47.3 кв.м., житлова площа 23.3 кв.м.; літньої кухні, сараю під літ. «Б1»; сараю під літ. «В1»; гаражу під літ. «Г1», погребу під літ. «п/д, п/д1»; криниці під літ. «К1» (а.с.8-10). 
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що за життя ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була власником будинковолодіння АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч.1 ст.534 ЦК УРСР 1963 року (чинний, станом на 05 грудня 1990 року), кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.
Згідно ст.541 ЦК УРСР 1963 року (чинний, станом на 05 грудня 1990 року), заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.
05 грудня 1990 року ОСОБА_2 складено заповіт, який посвідчений секретарем Куцівської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за №41 (а.с.15).
Як вбачається з вищевказаного заповіту, ОСОБА_2 , на випадок своєї смерті зробив таке заповідальне розпорядження: належний їй на праві особистої власності жилий будинок, що знаходиться в с. Куцівка Смілянського району Черкаської області, заповідає своєму сину ОСОБА_1 .
Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особа, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно ст.1261 ЦК України, в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Куцівською сільською радою Смілянського району Черкаської області 28 серпня 1960 року, ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).
Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 є сином померлої ОСОБА_2 , він є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_2 .
Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. 
Відповідно до ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Як вбачається з листа №427/01-16 від 10 квітня 2026 року Смілянської державної нотаріальної контори, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , до Смілянської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття/відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа в Смілянській державній нотаріальній конторі не заводилась (а.с.29).
Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №84826904 від 09 квітня 2026 року, інформація за пошуковими параметрами ОСОБА_2 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Спадковому реєстрі відсутня (а.с.30).
Таким чином, у визначений ст.1270 ЦК України строк, позивач ОСОБА_1 , а також інші спадкоємці, з заявами про прийняття спадщини або відмову від її прийняття після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 до нотаріальної контори не зверталися.
Разом з тим, згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Таким чином, ст.1268 ЦК України, для спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.
Згідно п.3.19 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до п.3.20 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини підтверджується: витягом з реєстру територіальної громади; довідкою про реєстрацію місця проживання; іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт (паспортом громадянина України, виготовленим у формі книжечки, з відміткою про реєстрацію постійного місця проживання громадянина, якщо спадщина відкрилась до 01 грудня 2021 року, рішенням суду тощо).
Як вбачається з копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Смілянським МРВ УМВС України в Черкаській області 02 січня 2001 року на ім`я позивача ОСОБА_1 , останній з 15 листопада 1989 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.3).
Відповідно до довідки №2/2-15 від 12 січня 2026 року, складеної старостою Куцівського старостинського округу Ротмістрівської сільської ради, на день смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею без реєстрації проживав її син ОСОБА_1 і проживає по даний час (а.с.12).
Таким чином, під час судового розгляду встановлено, що позивач ОСОБА_1 на час відкриття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_2 , хоча і був зареєстрований за адресою, яка відмінна від місця проживання спадкодавця, але фактично проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем.
Частина 3 статті 1268 ЦК України вимагає наявності фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрації місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, від 18 листопада 2020 року у справі № 523/19010/15, від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19.
Практика правозастосування частини третьої статті 1268 ЦК України є сталою.
Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.
У постанові КЦС ВС від 26 квітня 2023 у справі № 204/1052/20 зазначено, що «під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного».
Таким чином, єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , є її син – позивач ОСОБА_1 .
Відповідно до ч.1 ст.68 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.
Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. 
Відповідно до п.4.16 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
Згідно ч.3 ст.46 Закону України «Про нотаріат», неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії.
Листом №178/01-16 від 17 лютого 2026 року Смілянська державна нотаріальна контора, з приводу звернення по оформленню спадкових прав після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , роз`яснила позивачу ОСОБА_1 , що свідоцтво про право на спадщину видається на підставі письмової заяви спадкодавців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених ч.2 ст.1270, ст.1276 ЦК України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання оригіналів правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації, нотаріус виготовляє з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Одночасно повідомлено, що нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину, якщо не подано відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. У разі неможливості виконання наведених умов, ОСОБА_1 роз`яснено право на звернення до суду для вирішення зазначеного питання (а.с.7). 
Відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). 
Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 
Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Зідно ч.1 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. 
Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Таким чином, приймаючи до уваги, що у позивача ОСОБА_1 відсутні оригінали правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності спадкодавця на вищевказані спадкове нерухоме майно, та враховуючи, що позивач, який є сином спадкодавця, яким за життя складено заповіт, за відомостями з якого, він заповів спадкове майно позивачу, прийняв спадщину, оскільки фактично проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем, суд вважає, що позивач позбавлений об`єктивної можливості отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом чи заповітом та зареєструвати право власності на спадкове майно у позасудовому порядку. 
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі. 
На підставі викладеного, керуючись ст.15, 16, 181, 182, 334, 392, 1216, 1217, 1218, 1225, 1233, 1234, 1236, 1254, 1261, 1265, 1268, 1269 ЦК України, ст.1, 2, 76, 81, 82, 89, 247, 259, 263-265, 273, 280, 354 ЦПК України,
ВИРІШИВ

Позовну заяву ОСОБА_1 до Ротмістрівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 , право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на будинковолодіння АДРЕСА_1 , яке складається з: житлового будинку з прибудовою під літерою «А-1, а2», загальна площа 47.3 кв.м., житлова площа 23.3 кв.м., літньої кухні, сараю під літерою «Б1», сараю під літерою «В1», гаражу під літерою «Г1», погребу під літерою «п/д, п/д1», криниці під літерою «К1».
Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач – ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 .

Відповідач – Ротмістрівська сільська рада, адреса: 20727, Черкаська область, Черкаський район, с. Ротмістрівка, вул. Михайлівська, буд.18, код ЄДРПОУ 26359075. 

Головуючий:        Т.В. Ігнатенко