Справа № 159/2064/26
Провадження № 2/159/1763/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2026 року м. Ковель 

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Смалюха Р.Я., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент», від імені якого діє представник Руденко Костянтин Васильович до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» (далі – ТОВ «ФК «Процент» або позивач або кредитор або товариство або кредитодавець) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_2 або відповідач або боржник або позичальник), в якому просить стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість за кредитним договором № 28140 від 07.02.2025 у розмірі 39600,00 грн (далі- кредитний договір).
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07.02.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Процент» та позичальником укладено договір № 28140 про надання кредиту в розмірі 9000,00 грн, шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку визначеному ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію". Кредитор свої зобов`язання виконав надавши відповідачу кредит, водночас позичальник свої обов`язки не виконував у зв`язку з чим станом на 04.03.2026 утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 39600,00 грн з яких 35100,00 грн заборгованості за процентами, 4500,00 грн штраф за порушення кредитного договору.
Оскільки на даний час відповідач заборгованість не погасив, керуючись статями 11, 16, 526, 525, 530, 625, 610, 626, 628, 629, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), позивач просить стягнути борг у судовому порядку.
Також позивач просить стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати. 
Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Ухвалою від 09.04.2026 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, витребував докази в АТ «Універсал Банк», розгляд та формування справи вирішив здійснювати у змішаній (паперовій та електронній) формі.
01.05.2026 до суду надійшли з АТ «Універсал Банк» витребувані судом докази.
До суду повернулося рекомендоване поштове відправлення R067149988669, яким відповідач повідомлявся про розгляд справи, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідно до ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) відповідач вважається належним чином повідомленим про час, місце і дату судового розгляду.
Позивач та відповідач не подали клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін.
У зв`язку з тим, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів звукозапису не проводилася.
Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи суд встановив такі обставини.
07.02.2025 між кредитором та позичальником укладено кредитний договір № 28140. За умовами кредитного договору кредитор зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі 9000,00 грн (п. 1.1). 
Для перерахування кредитних коштів позичальник вказав номер електронного платіжного засобу НОМЕР_1 (п. 1.6). 
Процентна ставка за користування кредитом становить 1,0 % від суми кредиту за кожний день, що дорівнює 365,00 % річних (п. 1.2). Процентна ставка у розмірі 1,0 % на день є фіксованою та застосовується у межах усього встановленого строку користування кредитом (п. 1.2). 
Строк надання кредиту та строк дії договору становить 730 днів (п. 1.3). Дата остаточного повернення кредиту визначена графіком платежів та припадає на 07.02.2027 (Додаток №1). 
Договором передбачено періодичність платежів зі сплати процентів — кожні 30 днів (п. 1.3). 
Договором визначено черговість погашення заборгованості: у першу чергу сплачується прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти; у другу чергу — сума кредиту та поточні проценти; у третю чергу — неустойка та інші платежі (п. 4.5).
За прострочення виконання грошового зобов`язання позичальник сплачує кредитору проценти за неправомірне користування грошовими коштами за ставкою 1,0 % на день від суми несвоєчасно повернутих коштів відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України (п. 3.3). У випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язань позичальник зобов`язаний сплатити штраф: у розмірі 1440,00 грн на 4-й день такого порушення, та у розмірі 360,00 грн починаючи з 5-го дня за кожний день порушення (п. 3.5.1, 3.5.2). Штрафи нараховуються у момент сплати (п. 3.5.3). У разі повернення суми кредиту та процентів протягом 3 календарних днів після закінчення строку користування, штрафні санкції не нараховуються (п. 3.4).
Кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту в повному обсязі у разі порушення позичальником строків сплати процентів більше ніж на один календарний місяць (п. 4.7).
В умовах договору прямо передбачено право кредитора укласти договір відступлення права вимоги за договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди позичальника (п. 2.1.4).
У реквізитах кредитного договору зазначені дані паспорта (ID-карта), реєстраційний номер облікової картки платника податків (РНОКПП), адреса реєстрації, адреса місця проживання, адреса електронної пошти, номер мобільного телефону позичальника. Договір укладено в електронній формі. З боку позичальника договір підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором "077786", який було відправлено та введено 07.02.2025.

Невід`ємними додатками до кредитного договору є: Додаток № 1 «Таблиця обчислення загальної вартості кредиту...» (графік платежів), згідно з яким загальна вартість кредиту становить 74 700,00 грн, а реальна річна процентна ставка — 2334,04 %; Додаток № 2 «Інформаційне повідомлення»; Додаток № 3 щодо контактних номерів телефонів. Усі додатки містять істотні умови та підписані позичальником електронним підписом з одноразовим ідентифікатором "077786". Також наявний Паспорт споживчого кредиту, який містить аналогічні істотні умови кредитування та підписаний електронним ідентифікатором "793826" від 07.02.2025.

Листом ТОВ «Пейтек» від 11.03.2026, відповіддю АТ «Універсал Банк» від 29.04.2026, банківською випискою про рух коштів за період з 07.02.2025 по 09.02.2025 за банківською карткою НОМЕР_2 , що належить відповідачу, підтверджується зарахування відповідачу 07.02.2025 на його картковий рахунок у АТ «Універсал Банк» кредитних коштів в розмірі 9000,00 грн.

У детальному розрахунку заборгованості, складеному станом на 04.03.2026, зазначено, що 07.02.2025 позичальнику видано кредитні кошти в розмірі 9000,00 грн. За період з 07.02.2025 по 04.03.2026 позичальнику було щоденно нараховано проценти за користування кредитом на загальну суму 35 100,00 грн (по 90,00 грн у день). Штрафні санкції почали нараховуватися з 13.03.2025 (перший штраф 1440,00 грн) та станом на дату розрахунку склали 4500,00 грн. 
Загальна заборгованість станом на 04.03.2026 складає 48 600,00 грн, з яких: 9000,00 грн — тіло кредиту, 35 100,00 грн — проценти, 4500,00 грн — штрафні санкції. 
Відповідно до розрахунку, нарахування процентів припинилося 04.03.2026 (остання дата у таблиці розрахунку).
З розрахунку видно, що позичальник жодних платежів за кредитним договором не здійснював.

Випискою з ЄДР від 20.11.2024 підтверджується що позивач здійснює діяльність з інших видів кредитування (квед 64.92), в модельним статутом позивача та витягом з Державного реєстру фінансових установ підтверджується, що позивач є фінансовою установою.

Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері договірних правовідносин, а саме щодо виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.
Спірні правовідносини, що склалися між сторонами регулюються Цивільним Кодексом України, Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про споживче кредитування».

Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 
Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до положень ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
У справі № 561/77/19 від 16.12.2020 р. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 р. у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 р. у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 р. у справі №127/33824/19. 
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» в редакції на момент укладення кредитного договору, Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Кредитний договір №28140  від 07.02.2025 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «077786», який був власноручно введений відповідачем для електронного підпису. Зазначений підпис підтверджує, що відповідач ознайомився та погодився з усіма умовами договору. Отже, сторони погодили усі істотні умови та уклали в належній формі кредитний договір. 

Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Отже, відповідач за допомогою електронних засобів, доступ до яких був отриманий ним особисто і за власною ініціативою, ознайомився з усіма умовами кредитного договору, мав достатньо часу і можливостей для такого ознайомлення, погодив ці умови, а отже, взяв на себе передбачені договорами зобов`язання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Листом ТОВ «Пейтек» від 11.03.2026, відповіддю АТ «Універсал Банк» від 29.04.2026, банківською випискою про рух коштів за період з 07.02.2025 по 09.02.2025 за банківською карткою НОМЕР_2 , що належить відповідачу, підтверджується зарахування відповідачу 07.02.2025 на його картковий рахунок у АТ «Універсал Банк» кредитних коштів в розмірі 9000,00 грн.
Отже, суд дійшов висновку, що відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 9000,00 грн.
Процентна ставка за користування кредитом становить 1,0 % від суми кредиту за кожний день, що дорівнює 365,00 % річних (п. 1.2). Процентна ставка у розмірі 1,0 % на день є фіксованою та застосовується у межах усього встановленого строку користування кредитом (п. 1.2). 
Строк надання кредиту та строк дії договору становить 730 днів (п. 1.3). Дата остаточного повернення кредиту визначена графіком платежів та припадає на 07.02.2027 (Додаток №1). 
Отже, за період з 07.02.2025 по 04.03.2026 відповідачу нараховані проценти в розмірі 35100,00 грн (9000,00 грн тіла кредиту * 1% річних 390 день).
У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач протягом дії кредитного договору сплачував проценти за користування кредитними коштами.
Контррозрахунку заборгованості відповідач не надав.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача нарахованих процентів за період з 07.02.2025 по 04.03.2026 в розмірі 35100,00 грн є підставною.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а аза відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.  Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
У випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язань позичальник зобов`язаний сплатити штраф: у розмірі 1440,00 грн на 4-й день такого порушення, та у розмірі 360,00 грн починаючи з 5-го дня за кожний день порушення (п. 3.5.1, 3.5.2). 
Позивач просить стягнути з відповідача штрафні санкції в розмірі 4500,00 грн. 
Однак, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2024, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, востаннє на 90 діб Указом Президента України № 26/2025 від 14.01.2025 затвердженого Законом України № 4220-IX від 15.01.2025.
Отже, з 24.02.2022 по сьогодні в Україні безперервно діє воєнний стан.
Відтак, за період дії кредитного договору до позичальника не могли бути застосовані штрафні санкції та положення ст. 625 ЦК України.
На підставі викладеного суд вважає що вимога про стягнення з відповідача штрафних санкцій в розмірі 9500,00 грн є безпідставною.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище, керуючись внутрішнім переконанням суд дійшов висновку про те, що відповідач порушив умови кредитного договору щодо погашення процентів та тіла кредиту, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором належить задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 35100,00 грн заборгованості по процентах за період з 07.02.2025 по 04.03.2026; у стягненні 4500,00 грн заборгованості за штрафними санкціям належить відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд частково задовольнив позовні вимоги, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно до суми задоволених вимог, що становить 2359,95 грн (88,64 % від 2662,40 грн).

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу.
Позовна заява містить попередній орієнтовний розрахунок витрат позивача на професійну правничу допомогу, який складає 10000,00 грн.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надав копію:
- договору про надання юридичних послуг №03/06/2024 від 03.06.2024, який укладений позивачем з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 ;
- витяг з реєстру №1 від 26.01.2026 до акту приймання-передачі наданих послуг №103 до договору від 03.06.2024 у якому зазначається, що ФОП ОСОБА_3 склав позовну заяву про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості (вартість 9000,00 грн) та склав адвокатський запит про витребування доказів (вартість 1000,00 грн);
- Акт приймання-передачі наданих послуг від 26.01.2026 до договору від 03.06.2024, у якому зазначено, що ФОП ОСОБА_3 надав позивачу послуг на суму 100000,00 грн;
- платіжну інструкцію № 4298 від 30.01.2026 у якій позивач сплатив 100000,00 грн за договором про надання юридичних послуг №03/06/2024 від 03.06.2024.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.
Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.
Надання професійної правничої допомоги здійснюють лише адвокати, натомість представництво особи у суді може бути здійснене за вибором особи адвокатом або іншим суб`єктом (абзац другий підпункту 2.2.1 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини висновку Конституційного Суду України (Велика палата) у справі за конституційним зверненням Верховної Ради України про надання висновку щодо відповідності законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо скасування адвокатської монополії) (реєстр. № 1013) вимогам статей 157 і 158 Конституції України від 31 жовтня 2019 року № 4-в/2019).
Таким чином, витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 ЦПК України.
Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 справа № 496/3134/19.
Вивчивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять доказів, що послуги з супроводу стягнення заборгованості з відповідача надавалися адвокатом, натомість позивач долучив документи, що такі послуги надавалися фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 .
На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що понесені позивачем витрати у розмірі 10000,00 грн не є витратами на професійну правничу допомогу в розумінні ст. 137 ЦПК України, а тому вони не належать до судових витрат, і не можуть стягуватися з відповідача відповідно до вимог статей 137, 139, 141 ЦПК України.

Керуючись статтями 12, 76-81, 141, 247, 262-265, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» заборгованість за кредитним договором № 28140 від 07.02.2025 у розмірі 35100,00 грн заборгованості по процентах за період з 07.02.2025 по 04.03.2026.

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» у стягненні з ОСОБА_1 4500,00 грн заборгованості за штрафними санкціями.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» судовий збір у сумі 2359,95 грн; у стягненні витрат на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн - відмовити.

Копію рішення направити сторонам у справі.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:
Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» (03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 4; ЄДРПОУ 41466388);
Відповідача – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).
Повне судове рішення складене 19.06.2026.

Суддя          Р.Я. Смалюх