ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1755/26 Справа № 192/1901/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Піскун  О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2026 року м. Дніпро
Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2026 року стосовно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі — КУпАП), 
за участю:
захисника      Ігнатова Є. Є.
ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення.
Постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік та судовий збір у сумі 665,60 гривень.
Згідно з постановою суду першої інстанції, 12 липня 2025 року о 01 годині 30 хвилин у селі Червонокам`яному по вулиці Затишній, 1, на 440 км а/д Н-08 водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Джилі», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги пп. «а» п. 2.9 Правил дорожнього руху.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, та такою, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В доповненій апеляційній скарзі захисник вказує, що з доданого до матеріалів справи відеозапису, вбачається, що він є неповним, не безперервним, на відеозаписі відсутній факт керування, момент зупинки транспортного засобу та першочерговий діалог поліцейських з ОСОБА_1 .
Наголошує, що матеріали справи не містять доказів, щоб поза розумним сумнівом стверджувати, що ОСОБА_1 в інкримінований час керував транспортним засобом, що є обов`язковою ознакою адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП.
На думку захисника порушено процедуру направлення/огляду на встановлення стану сп`яніння, оскільки працівники поліції, спілкуючись з ОСОБА_1 , пропонуючи незаконний огляд на стан сп`яніння, при цьому не маючи доказів керування та не розібравшись у ситуації, не повідомили особі про наявність у неї конкретних ознак сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Звертає увагу суду, що поліцейські не запропонували ОСОБА_1 пройти огляд в медичному закладі, а зміст направлення не відповідає встановленій формі, тому долучене до матеріалів справи направлення не є доказом підтвердження направлення.
Позиції учасників апеляційного процесу.
Захисник у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_1 та долучене ним клопотання про закриття провадження у справі, просив задовольнити апеляційну скаргу. Повідомив, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, про розгляд справи в апеляційному суді обізнаний, проте у зв`язку з проходженням військової служби не має можливості з`явитися до суду.
У судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб (ч. 6 ст. 294 КУпАП).
Мотиви апеляційного суду.
Перевіривши постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції, доходить наступних висновків.
Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Апеляційний суд вважає, що вищезазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи.
Приймаючи рішення про доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції правильно поклав в основу судового рішення відомості, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення від 12.07.2025 серії ЕПР1 № 388961, акті огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, у якому, зокрема, вказано про таку ознаку алкогольного сп`яніння, як запах алкоголю з порожнини роту, результати огляду (проба позитивна - 1,28 %), роздруківці результату тесту на стан сп`яніння (тест № 731, результат тесту 1,28% ); рапорті поліцейського СРПП ВП № 1 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області Ярошенка В.; відеозаписом з місця події.
За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису...
Так, з доводами апеляційної скарги про відсутність доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, суд апеляційної інстанції погодитись не може, оскільки КУпАП не встановлює вимог, що ця обставина (керування транспортним засобом) встановлюється тільки відеозаписом або іншими певними видами доказів. Апеляційний суд зауважує, що факт керування може бути встановлений на підставі будь-яких доказів та їх сукупності відповідно до ст. 251 КУпАП.
З відеозапису з нагрудної камери поліцейського, який долучено до матеріалів справи, слідує, що працівники патрульної поліції зупинили ОСОБА_1 , причиною зупинки послугувало порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, оскільки останній наближаючись до блокпосту рухався по зустрічній смузі руху.
Разом з цим на відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_1 за добровільною згодою погодився пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою технічного приладу «Драгер». За результатами проходження поліцейськими встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Інспектором поліції повідомлено ОСОБА_1 результат огляду на стан сп`яніння 1, 28 проміле та те, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КупАП, роз`яснено права передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та складено протокол про адміністративне правопорушення.
Крім того, ОСОБА_1 повідомив працівникам поліції, що напередодні вживав алкогольні напої, зупинився для того щоб поспати, оскільки не встигав доїхати до міста Запоріжжя до початку комендантської години.
Така поведінка узгоджується з обставинами, викладеними у протоколі, та у сукупності з іншими доказами свідчить про обізнаність особи щодо факту керування транспортним засобом.
Тобто, з відеозапису вбачається, що особа не заперечувала обставин керування транспортним засобом та добровільно погодилась на проходження огляду на стан сп`яніння із використанням спеціального технічного засобу «Драгер», про що прямо зазначила. Така поведінка узгоджується з обставинами, викладеними у протоколі, та у сукупності з іншими доказами свідчить про обізнаність особи щодо факту керування транспортним засобом.
Наведені обставини у своїй сукупності спростовують доводи особи про відсутність факту керування транспортним засобом та свідчать про їх необґрунтованість.
За вимогами п. 2.9 а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За порушення водієм вимог п. 2.9 а ПДР настає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.
Диспозиція вказаної статті окреслює обставини, які підлягають доведенню в межах справи про адміністративне правопорушення і в даній справі такі обставини підтверджуються відеозаписом з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції та письмовими доказами у справі, тому будь-яких сумнівів у правильності та обґрунтованості висновку суду першої інстанції немає.
Щодо доводів сторони захисту в апеляційній скарзі про неповноту відеозапису події, відсутності зафіксованого факту керування на відеозаписі транспортним засобом, та порушення працівниками поліції порядку здійснення відеофіксації технічними засобами, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими виходячи з такого.
Порядок використання фото та відеотехніки встановлюється п. 9 ч. 1 ст.31 та ст.40 Закону України «Про національну поліцію».
Відповідно до п.5 до розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС від 18.12.2018 №1026, зареєстровано в МЮУ 11.01.2019 №28/32999 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. 
Законодавчо визначені тільки наступні обов`язки працівника поліції, пов`язані із застосуванням технічних приладів і технічних засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Так, під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються: 1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу; 2) примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб; 3) перешкоджання здійсненню фото- і кінозйомки, відеозапису; 4) використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції; 5) копіювання, передання інформації з відповідних носіїв стороннім особам.
Тому доводи сторони захисту є безпідставними, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи вірно проаналізовано лише той обсяг доказів, який наявний на час розгляду справи. Крім того, зафіксовані у відеозаписі події не впливають на сприйняття цілісності фіксування події правопорушення та узгоджується з іншими доказами у справі в їх сукупності.
Стосовно доводів захисника про те, що ОСОБА_1 не запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі апеляційний суд зазначає, що як встановлено з відеозапису ОСОБА_1 за добровільною згодою пройшов огляд за допомогою технічного приладу алкотестеру Драгер, після встановлення позитивного результату 1, 28 проміле, не висловив своєї незгоди з цим результатом та не заперечував проти складання протоколу про адміністративне правопорушення, власноруч підписав акт огляду та роздруківку з алкотестеру Драгер з встановленим результатом, а також протокол про адміністративне правопорушення.
Крім того, зі змісту протокола про адміністративне правопорушення від надання пояснень відмовився, зазначив, що надасть їх у суді, будь яких заперечень щодо процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки не висловив.
Так, положеннями ст. 266 КУпАП визначено, що у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом.... на проведення огляду на стан алкогольного... сп`яніння, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. 
З вищевикладеного слідує, що законом передбачені два порядки проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння: поліцейським з використанням технічних засобів і лікарем в закладі охорони здоров`я.
Огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться в закладах охорони здоров`я в двох випадках, а саме: 1) у разі незгоди водія на проведення огляду поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів; 2) у разі незгоди водія з його результатами, тобто результатами огляду, проведеного поліцейським.
У цій справі ОСОБА_1 погодився на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки з використанням спеціальних технічних засобів, погодився з результатами огляду, тому у поліцейського були відсутні підстави для направлення останнього до медичного закладу.
Зважаючи на вказані обставини доводи апеляційної скарги про невідповідність встановленій формі письмового направлення для проведення огляду у закладі охорони здоров`я апеляційний суд вважає необґрунтованими.
Направлення водія на проведення медичного огляду, яке складає поліцейський є підставою для лікаря провести відповідний медичний огляд і, відповідно, таке направлення складається у випадку, коли водій погоджується пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я або не погоджується з результатами огляду на місці зупинки транспортного засобу.
Таким чином, при розгляді справи судом першої інстанції порушень вимог статей 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції, з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено, а доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з прийнятим судовим рішення, власної оцінки доказів у справі, які апелянт тлумачить на користь захисту, ігноруючи їх сукупність та об`єктивність відеозапису.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про залишення оскарженої постанови суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2026 року стосовно ОСОБА_1 ч. 1 за ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя         О. П. Піскун