Справа № 560/18112/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

01 червня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) , Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просить:
1. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 18.05.2024 по 19.09.2025 (включно).
2. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 18.05.2024 по 18.11.2024, але не більше як за шість місяців.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що невиплата відповідачем середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є незаконною, порушує його права, гарантовані Конституцією України та чинним законодавством, через що вони мають бути поновлені шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та стягнення із відповідача належних сум середнього заробітку.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Витребувано в ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) довідку (із розрахунком) про середньоденний розмір грошового забезпечення позивача за два останніх місяці перед його звільненням (березень-квітень 2024 року).
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду залучено до участі у справі № 560/18112/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії Адміністрацію Державної прикордонної служби України як другого відповідача. 
Встановлено Адміністрації Державної прикордонної служби України 15-денний строк для подання відзиву на позовну заяву з дня отримання цієї ухвали.
Витребувано в Адміністрації Державної прикордонної служби України :
- письмову інформацію (довідку) про загальний розмір усіх виплат, проведених позивачу при його виключенні зі списків особового складу;
- довідку (із розрахунком) про середньоденний розмір грошового забезпечення позивача за два останніх місяці перед його звільненням (березень-квітень 2024 року);
- письмову інформацію про розмір усіх виплат, проведених позивачу на виконання рішень судів (із зазначенням суми, виплаченої на виконання кожного рішення), у разі їх наявності.
Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 подав до суду відзив, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі, вважає їх необґрунтованими та зазначає таке.
Позивач проходив військову службу та перебував на кадровому і фінансовому забезпеченні безпосередньо в Адміністрації ДПСУ, а не у військовій частині НОМЕР_1 . Наказами Голови ДПСУ позивача було звільнено та виключено зі списків особового складу й усіх видів забезпечення саме Адміністрації ДПСУ. Оскільки остаточний розрахунок при звільненні за законом покладається на роботодавця, обов`язок із виплати середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок (у разі його встановлення) має нести саме Адміністрація ДПСУ як належний відповідач.
Звертає увагу, що позивач перебував у військовій частині НОМЕР_1 виключно на речовому забезпеченні. На виконання попереднього судового рішення у справі № 560/8520/24 військова частина 19.09.2025 повністю виплатила позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 15 788,87 грн. Будь-яка протиправна бездіяльність чи вина військової частини НОМЕР_1 щодо затримки загальних розрахунків при звільненні відсутня.
Наголошує, що військова частина НОМЕР_1 не здійснювала фінансового забезпечення та нарахування грошового утримання позивачу.
На підставі викладеного представник відповідача наголошує на відсутності підстав для стягнення середнього заробітку з військової частини НОМЕР_1 та просить залучити Адміністрацію ДПСУ до участі у справі як співвідповідача.
Представник Адміністрації Державної прикордонної служби України подав до суду відзив, в якому щодо задоволення позовних вимог заперечує. Зазначає, що позивач проходив військову службу та перебував на речовому забезпеченні саме в ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ). На виконання судового рішення у справі № 560/8520/24 грошову компенсацію за неотримане речове майно виплатила саме Військова частина НОМЕР_1 , яка є самостійним суб`єктом та органом забезпечення. Адміністрація ДПСУ не була стороною у зазначеній справі та не здійснювала цих виплат, тому доводи про її належність як відповідача у справі є безпідставними.
Вказує, що при звільненні позивача 17.05.2024 з ним було проведено розрахунок та виплачено суму в розмірі 323 599,66 грн відповідно до пунктів 292, 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в ДПСУ. Зауважує, що Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення, який безпосередньо залучений до відбиття збройної агресії РФ та виконання завдань територіальної оборони. В умовах дії правового режиму воєнного стану та значного дефіциту державного бюджету, коли фінансування першочергово спрямоване на забезпечення оборони країни, стягнення надмірних коштів (середнього заробітку за час затримки розрахунку) з військового формування є неприпустимим.
Представник відповідача наголошує на відсутності вини та протиправних дій з боку Адміністрації ДПСУ, оскільки всі речові та фінансові розрахунки відносяться до компетенції Військової частини НОМЕР_1 , де позивач перебував на забезпеченні. На підставі викладеного просить у задоволенні позову відмовити. 
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 проходив військову службу в Державній прикордонній службі України. Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 13.05.2024 № 813-ОС з капітаном ОСОБА_1 , який обіймав посаду старшого офіцера відділу продовольчого забезпечення управління тилового забезпечення Департаменту матеріального та технічного забезпечення, було припинено (розірвано) контракт та звільнено його з військової служби в запас (з Адміністрації ДПСУ) на підставі підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через сімейні обставини).
Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 17 травня 2024 року № 851-ОС капітана ОСОБА_1 з 17.05.2024 виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення Адміністрації Державної прикордонної служби України.
Судом встановлено, що під час проходження військової служби та звільнення з неї позивач перебував на кадровому та фінансовому забезпеченні в Адміністрації Державної прикордонної служби України. Водночас на речовому забезпеченні ОСОБА_1 перебував у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).
При виключенні зі списків особового складу позивачу було нараховано та виплачено розрахунок при звільненні на загальну суму 323 599,66 грн.
13 травня 2024 року позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із рапортом про виплату йому у зв`язку із звільненням з військової служби грошової компенсації вартості за належне, але неотримане речове майно.
16 травня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) на підставі довідки речової служби № 26 нарахувала та виплатила позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно в розмірі 29 194,24 грн, що підтверджується відомістю зарахувань. 
Не погоджуючись із пропорційним нарахуванням компенсації, позивач у червні 2024 року звернувся до суду з позовом. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 13.01.2025 у справі № 560/8520/24, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.08.2025, дії військової частини НОМЕР_1 щодо пропорційного розрахунку визнано протиправними, військову частину зобов`язано здійснити перерахунок та виплату компенсації у повному обсязі без застосування пропорції часу.
19 вересня 2025 року на виконання зазначеного судового рішення у справі № 560/8520/24 ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) додатково виплатила ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно за цінами станом на 01.01.2024 на загальну суму 15 788,87 грн, що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача. Таким чином, остаточний розрахунок за речове майно було фактично проведено 19.09.2025.
Вважаючи протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 щодо виплати середнього заробітку протиправною у зв`язку з несвоєчасним розрахунком (затримкою виплати компенсації за речове майно у період з 18.05.2024 по 19.09.2025), позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Загальні засади проходження в Україні військової служби врегульовано Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (Закон № 2011-XI, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Вказаний Закон визначає порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. Так, абз. 1 ч. 1 ст. 9 цього Закону № 2011-XI передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Разом з тим, Законом № 2011-XI не передбачена відповідальність за порушення строків розрахунку при звільненні. У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України (КЗпП України).
Вирішуючи цей спір, суд звертає увагу на те, що згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, суд касаційної інстанції неодноразово приходив до висновку, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі (зокрема, постанова Верховного Суду України від 17 липня 2015 року в справі №21-8а15, постанови Верховного Суду від 01 березня 2018 року у справі №806/1899/17, від 29 березня 2018 року у справі №815/1767/17, від 31 жовтня 2019 року у справі №2340/4192/18, від 22 червня 2023 року у справі № 380/152/20).
Оскільки у спірному випадку, спеціальне законодавство, яким врегульовано порядок проходження військової служби, порядок і строки виплати грошового забезпечення військовослужбовцям при звільненні з військової не передбачає дату проведення остаточного розрахунку та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату військовослужбовцю всіх належних сум при звільненні, що фактично визнавалось сторонами справи, а тому до спірних відносин необхідно застосувати норми статей 116 та117 Кодексу законів про працю України.
Так, відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
За приписами ст.117 КЗпП України (в редакції Закону України "Про внесення змін в законодавчі акти України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 року № 2352-IX (Закон № 2352-IX) чинній на час звернення із позовом, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.
День звільнення є останнім робочим днем, який відповідним чином обліковується та оплачується на рівні звичайного робочого дня (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року по справі №821/1226/16).
Саме в цей день (день звільнення, або день виключення зі списків частини для військовослужбовців) на підставі ст. 116 КЗпП України роботодавець повинен був виплатити звільненому працівнику всі суми, що належать йому від підприємства.
Відповідно до наказу Голови Державної прикордонної служби України від 17 травня 2024 року № 851-ОС капітана ОСОБА_1 з 17.05.2024 виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення Адміністрації Державної прикордонної служби України.
Отже, строк затримки по виплаті заробітної плати слід рахувати з 18.05.2025, оскільки відповідальність за порушення зазначених норм починається з наступного дня після не проведення зазначених виплат.
Таким чином, передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. При цьому, визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
При цьому, починаючи із 19.07.2022 року за затримку виплати належних сум при звільненні звільнений працівник має право на отримання середнього заробітку за весь час затpимки по день фактичного розpахунку, але не більше ніж за шість місяців.
Матеріалами справи підтверджується, що позивача виключено із списків особового складу з 17.05.2024 року. Фактичний розрахунок (виплату всіх належних йому при звільненні сум) відповідач здійснив 19.09.2025 року.
Згідно зі ст. ст. 116,117 КЗпП України виплата усіх коштів не звільняє відповідача від відповідальності за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Вирішуючи питання про те, який саме орган є належним відповідачем за вимогами про стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить із таких міркувань.
Згідно з матеріалами справи, останнім місцем проходження військової служби позивача була саме Адміністрація Державної прикордонної служби України. Наказами Голови ДПСУ позивача було звільнено та виключено із списків особового складу саме цієї установи.
Порядок проходження служби в органах ДПСУ регулюється спеціальним Положенням, затвердженим Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009. За своїм правовим змістом норми цього Положення (аналогічно до норм Положення № 1153/2008 для ЗСУ) встановлюють імперативне правило: особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням (пункт 293).
Обов`язок щодо контролю за повним і своєчасним розрахунком з військовослужбовцем покладається на той орган (командира), який приймає рішення про виключення військовослужбовця зі списків особового складу та підписує відповідний наказ. У цій справі таким органом є Адміністрація ДПСУ.
Суд зауважує, що зарахування позивача на речове забезпечення до військової частини НОМЕР_1 є внутрішньовідомчим розподілом функцій всередині єдиної системи Державної прикордонної служби України. Таке закріплення не знімає з роботодавця (Адміністрації ДПСУ), який безпосередньо видав наказ про виключення зі списків особового складу, безумовного обов`язку перевірити, чи повністю розраховано військовослужбовця за всіма видами забезпечення.
Таким чином, на переконання суду, Адміністрація ДПСУ, як юридична особа та орган військового управління, несе первинну відповідальність за порушення прав позивача, передбачених статтями 116, 117 КЗпП України.
Визначаючись стосовно суми середнього заробітку, яка має бути виплачена позивачу, яка має бути виплачена позивачу за спірний період, суд враховує таке.
Відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України.
Пунктами 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
У разі коли середньомісячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Відповідно до довідки про розмір середньоденного грошового забезпечення позивача середньоденний заробіток позивача за два останніх місяці перед звільненням становить 1327,21 грн ((40699,85 грн + 40259,98 грн) : 61 день).
Затримка розрахунку при звільненні за період з 18.05.2024 року по 18.11.2024 року становить 185 календарних днів.
Із цього слідує, що середній заробіток позивача за час затримки при звільненні складає 245 533,85 грн.
Суд вважає за необхідне взяти до уваги правові висновки Верховного суду, які знайшли своє відображення у постанові від 08.10.2025 у справі 489/6074/23, а саме шестимісячне обмеження не нівелює необхідності застосування судом критеріїв, визначених Великою Палатою. Суд при вирішенні подібного спору має оцінювати обставини справи (зокрема, розмір боргу) для визначення справедливого розміру компенсації, який може дорівнювати середньому заробітку за шість місяців, однак може бути і значно меншим, але в будь-якому разі не може перевищувати цю встановлену законом межу. Як було зазначено вище, Закон № 2352-IX не змінив правову природу відшкодування за статтею 117 КЗпП України, яка залишається компенсаційною. Оскільки мета норми права - компенсація, а не покарання, тому і принципи, як-от розумності, справедливості та пропорційності слід застосовувати до визначення розміру компенсації незмінно і послідовно.
Підсумовуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з доводами колегії суддів Касаційного цивільного суду щодо наявності підстав для відступу від висновків Касаційного адміністративного суду, викладених у постанові від 6 грудня 2024 року у справі № 440/6856/22, та вважає за необхідне сформулювати такий правовий висновок. Обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 КЗпП України Законом № 2352-IX, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати. Розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців.
Тож, у межах цієї справи належить враховувати норми статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року із врахуванням висновків Верховного Суду, які безпосередньо стосуються норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат. А також належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19 липня 2022 року, з урахуванням висновків Верховного суду, яким законодавець обмежив виплату шістьма місяцями, продовжуючи застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.
З огляду на наведене, при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні варто застосовувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до ст.117 КЗпП України.
Суд встановив, що відповідно до розрахункового листа позивача за травень 2024 року останньому нараховано та виплачено при звільненні в загальній сумі 323451,43 грн.
Також на виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.11.2024 по справі 560/8988/24 за позовом ОСОБА_1 нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення за період з липня 2017 року по 28.02.2018 включно з урахуванням січня 2008 року, як місяця для обчислення індексу поживних цін (базового місяця) індексацію - різницю грошового забезпечення за період із 01.03.2018 по 31.12.2022 включно та з 01.01.2024 по 17.05.2024 у розмірі 540,26 грн на місяць із одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб) в загальній сумі 65719,10 грн. 
Отже, сума виплаченого із затримкою грошового забезпечення складає 3,46% від загальної суми, яка підлягала виплаті в день звільнення ((15 738,87 грн / 454 889,63 (323451,43 + 65719,10 грн)) х 100%).
Виходячи з принципу пропорційності та співмірності, сума середнього заробітку позивача за спірний період становить 3,46% від 245 533,85 грн, тобто 8 495,47 грн.
При цьому, зазначена сума є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів.
Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду 08.11.2018 у справі №805/1008/16-а.
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для часткового задоволення цього адміністративного позову.
При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 968,96 грн, тому ці витрати необхідно стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.05.2024 по 18.11.2024.
Стягнути з Адміністрації Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 8 495,47 грн, з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн за рахунок бюджетних асигнувань Адміністрації Державної прикордонної служби України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) 	
Відповідач:	ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 )  Адміністрація Державної прикордонної служби України (вул. Володимирська, 26,м. Київ,01601 , код ЄДРПОУ - 00034039) 	

Головуючий суддя 		В.К. Блонський