ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2026 року м. Дніпро Справа № 34/182-10

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач) 
суддів: Мороза В.Ф., Іванова О.Г.,
при секретарі судового засідання: Кишкань М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Моноліт"

на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Примак С.А.) від 14.10.2025 р. у справі № 34/182-10

за позовом Акціонерного банку "Діамант", м. Київ в особі дирекції Акціонерного банку "Діамант" у м. Дніпропетровськ
до відповідача-1: Приватного підприємства "Моноліт", с. Партизанське, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область
відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Балівський завод залізобетонних виробів", с. Партизанське, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область
про стягнення 70 418,53 грн

за скаргою: Приватного підприємства "Моноліт", с. Партизанське Дніпропетровської області
на бездіяльність Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), - 

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 р. до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла скарга Приватного підприємства "Моноліт" на дії (бездіяльність) державного виконавця, в якій заявник просив суд:
- визнати неправомірною бездіяльність Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту, накладеного на майно Приватного підприємства «Моноліт» у виконавчих провадженнях № 34987995, № 39048551, № 43666181, № 43616182, № 50221335, № 47634644, № 51912528 з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 06.07.2010 року № 34/182-10;
- зобов`язати Слобожанський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вчинити дії щодо зняття (скасування) арештів з майна Приватного підприємства «Моноліт», що були накладені у виконавчих провадженнях № 34987995, № 39048551, № 43666181, № 43616182, № 50221335, № 47634644, № 51912528 з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 06.07.2010 року № 34/182-10.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.10.2025 р. у справі № 34/182-10 відмовлено у задоволенні скарги Приватного підприємства "Моноліт" на бездіяльність Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Не погодившись із зазначеною ухвалою господарського суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Приватне підприємство "Моноліт", в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.10.2025 р. про залишення без задоволення скарги Приватного підприємства «Моноліт» на дії (бездіяльність) державного виконавця Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у справі № 34/182-10 та постановити нове рішення, яким задовольнити скаргу Приватного підприємства «Моноліт» у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом вирішено справу без врахування положень чинного законодавства та із порушенням норм матеріального та процесуального права, зважаючи на таке:
- відмова суду першої інстанції у задоволенні скарги щодо зняття арешту, накладеного на все майно ПП «Моноліт» у виконавчих провадженнях № 34987995, № 39048551, № 43666181, № 43616182, № 50221335, № 47634644, № 51912528 унеможливить у подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявника, оскільки чинне законодавство не регулює питання зняття обтяжень з майна боржника у випадку закінчення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання після повернення його стягувачу та відсутності відкритих виконавчих проваджень щодо заявника;
- судове рішення, на виконання якого накладався арешт на майно ПП «Моноліт», не перебуває на примусовому виконанні майже 9 років, строк пред`явлення до виконання виконавчого листа сплив та не був поновлений;
- майнових претензій стягувач до ПП «Моноліт» не пред`являє, що підтверджується довідкою № 509/01 від 18.04.2019 року;
- подальше накладення арешту на майно боржника є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном та обмежує права ПП «Моноліт», позбавляє його можливості вільно користуватися та розпоряджатися належним на праві власності майном;
- враховуючи відсутність виконавчого документу та майнових претензій з боку стягувача, відсутня мета здійснення арешту на майно згідно із Законом України «Про виконавче провадження», адже арешт накладається задля реального виконання виконавчого документу;
- стягувач перебуває в стані припинення з 24.06.2017 на підставі внесення рішення державного органу про припинення юридичної особи в результаті її ліквідації.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.12.2025 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Моноліт" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.10.2025 р. у справі № 34/182-10, розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 04.03.2026 р.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.03.2026 р. в судовому засіданні по справі оголошено перерву до 27.05.2026 р.
Представник апелянта в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.
Інші учасники справи не скористалися наданим їм правом подання відзиву на апеляційну скаргу та на участь у судовому засіданні, про час та місце судового засідання були повідомлені апеляційним судом належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Враховуючи приписи ст. 202 ГПК України, а також те, що явка представників учасників справи в судове засідання апеляційним судом не визнавалася обов`язковою, а неявка представників сторін не перешкоджає апеляційному перегляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу по суті за відсутності представників інших учасників справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2010 року у справі № 34/182-10 позов задоволено повністю. Стягнуто з Приватного підприємства «Моноліт» (52070, Дніпропетровська область, селище Партизанське, вул. Леніна, 25, інн 32354136) на користь Акціонерного банку «Діамант», м. Київ в особі дирекції Акціонерного банку «Діамант» в м. Дніпропетровськ (49044, м. Дніпропетровськ, вул. Шевченко, 59, МФО 320854, ЄДРПОУ 23362711) заборгованість по сплаті лізингових платежів у розмірі 66 383,90 грн, пеню у розмірі 4 034,63 грн, державне миро у розмірі 704,19 грн, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 236,00 грн.
На виконання цього рішення від 22.06.2010 року у справі № 34/182-10, яке набрало законної сили 06.07.2010, Господарським судом Дніпропетровської області видано наказ про примусове виконання від 06.07.2010 р. № 34/182-10.
Наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 06.07.2010 року № 34/182-10 перебував на виконанні у Слобожанському відділі державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (колишня назва Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління Міністерства юстиції у Дніпропетровській області).
У серпні 2025 р. до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла скарга Приватного підприємства "Моноліт" на дії (бездіяльність) державного виконавця, в якій заявник просив суд:
- визнати неправомірною бездіяльність Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту, накладеного на майно Приватного підприємства «Моноліт» у виконавчих провадженнях № 34987995, № 39048551, № 43666181, № 43616182, № 50221335, № 47634644, № 51912528 з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 06.07.2010 року № 34/182-10;
- зобов`язати Слобожанський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вчинити дії щодо зняття (скасування) арештів з майна Приватного підприємства «Моноліт», що були накладені у виконавчих провадженнях № 34987995, № 39048551, № 43666181, № 43616182, № 50221335, № 47634644, № 51912528 з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 06.07.2010 року № 34/182-10.
Як на підставу для задоволення скарги, ПП "Моноліт" вказував на те, що наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Слобожанським відділом ДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (колишня назва Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління Міністерства юстиції у Дніпропетровській області) були подані до суду першої інстанції пояснення на скаргу ПП "Моноліт", в яких зазначив про перебування у відділі державної виконавчої таких виконавчих проваджень:
№ 34987995 з примусового виконання наказу № 34/182-10, виданого 06.07.2010 Господарським судом Дніпропетровської області, про стягнення з ПП «Моноліт» на користь ПАТ "Діамантбанк" заборгованості у розмірі 71 358,72 грн.
30.10.2012 ПАТ "Діамантбанк" було пред`явлено до відділу державної виконавчої служби заяву про примусове виконання разом з оригіналом наказу № 34/182-10, виданого 06.07.2010 Господарським судом Дніпропетровської області, про стягнення з ПП «Моноліт» на користь ПАТ "Діамантбанк" заборгованості у розмірі 71 358,72 грн.
31.10.2012 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» та надано строк – до 07.11.2012, на самостійне виконання рішення суду або надання до відділу ДВС документів, що підтверджують сплату боргу.
21.12.2012 виконавче провадження № 34987995 з примусового виконання наказу № 34/182-10, виданого 06.07.2010 Господарським судом Дніпропетровської області, про стягнення заборгованості з боржника ПП «Моноліт», було завершено держаним виконавцем відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» - стара редакція), про що було винесено відповідну постанову, так як під час проведення виконавчих дій державним виконавцем було з`ясовано, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення і всі заходи по розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
№ 39048551 з примусового виконання наказу № 34/182-10, виданого 06.07.2010 Господарським судом Дніпропетровської області, про стягнення з ПП «Моноліт» на користь ПАТ "Діамантбанк" заборгованості у розмірі 71 358,72 грн.
24.07.2013 ПАТ "Діамантбанк" було повторно пред`явлено до відділу державної виконавчої служби заяву про примусове виконання разом з оригіналом наказу № 34/182-10, виданого 06.07.2010 Господарським судом Дніпропетровської області, про стягнення з ПП «Моноліт» на користь ПАТ "Діамантбанк" заборгованості у розмірі 71 358,72 грн.
25.07.2013 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та надано строк – до 01.08.2013, на самостійне виконання рішення суду або надання до відділу ДВС документів, що підтверджують сплату боргу.
25.07.2013 за вищезазначеним виконавчим провадженням державним виконавцем відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» (ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» - стара редакція) накладено арешт на майно та рахунки ПП «Моноліт», що відкриті в установах банку, для забезпечення реального виконання рішення.
24.12.2013 виконавче провадження № 39048551 з примусового виконання наказу № 34/182-10, виданого 06.07.2010 Господарським судом Дніпропетровської області, про стягнення заборгованості з ПП «Моноліт», було завершено держаним виконавцем відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» - стара редакція), про що було винесено відповідну постанову, так як під час проведення виконавчих дій державним виконавцем було з`ясовано, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення і всі заходи по розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
№ 43666181 з примусового виконання наказу № 34/182-10, виданого 06.07.2010 Господарським судом Дніпропетровської області, про стягнення з ПП «Моноліт» на користь ПАТ "Діамантбанк" заборгованості у розмірі 71 358,72 грн.
05.06.2014 ПАТ "Діамантбанк" було повторно пред`явлено до відділу державної виконавчої служби заяву про примусове виконання разом з оригіналом наказу № 34/182-10, виданого 06.07.2010 Господарським судом Дніпропетровської області, про стягнення з ПП «Моноліт» на користь ПАТ "Діамантбанк" заборгованості у розмірі 71 358,72 грн.
09.06.2014 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та надано строк – до 16.06.2014, на самостійне виконання рішення суду або надання до відділу ДВС документів, що підтверджують сплату боргу.
17.06.2014 за вищезазначеним виконавчими провадженням державним виконавцем відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» (ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» - стара редакція) накладено арешт на майно та рахунки ПП «Моноліт», що відкриті в установах банку, для забезпечення реального виконання рішення.
15.12.2014 виконавче провадження № 43666181 з примусового виконання наказу № 34/182-10, виданого 06.07.2010 Господарським судом Дніпропетровської області, про стягнення заборгованості з ПП «Моноліт», було завершено держаним виконавцем відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» - стара редакція), про що було винесено відповідну постанову, так як під час проведення виконавчих дій державним виконавцем було з`ясовано, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення і всі заходи по розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
№ 46316182 з примусового виконання наказу № 34/182-10, виданого 06.07.2010 Господарським судом Дніпропетровської області, про стягнення з ПП «Моноліт» на користь ПАТ "Діамантбанк" заборгованості у розмірі 71 358,72 грн.
02.02.2015 ПАТ "Діамантбанк" було повторно пред`явлено до відділу державної виконавчої служби заяву про примусове виконання разом з оригіналом наказу № 34/182-10, виданого 06.07.2010 Господарським судом Дніпропетровської області, про стягнення з ПП «Моноліт» на користь ПАТ "Діамантбанк" заборгованості у розмірі 71 358,72 грн.
03.02.2015 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та надано строк – до 10.02.2015, на самостійне виконання рішення суду або надання до відділу ДВС документів, що підтверджують сплату боргу.
03.02.2015 за вищезазначеним виконавчим провадженням державним виконавцем відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» (ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» - стара редакція) накладено арешт на майно та рахунки ПП «Моноліт», що відкриті в установах банку, для забезпечення реального виконання рішення.
24.04.2015 виконавче провадження № 46316182 з примусового виконання наказу № 34/182-10, виданого 06.07.2010 Господарським судом Дніпропетровської області, про стягнення заборгованості з ПП «Моноліт», було завершено держаним виконавцем відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» - стара редакція), про що було винесено відповідну постанову, так як під час проведення виконавчих дій державним виконавцем було з`ясовано, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення і всі заходи по розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
№ 47634644 з примусового виконання наказу № 34/182-10, виданого 06.07.2010 Господарським судом Дніпропетровської області, про стягнення з ПП «Моноліт» на користь ПАТ "Діамантбанк" заборгованості у розмірі 71 358,72 грн.
22.05.2015 ПАТ "Діамантбанк" було повторно пред`явлено до відділу державної виконавчої служби заяву про примусове виконання разом з оригіналом наказу № 34/182-10, виданого 06.07.2010 Господарським судом Дніпропетровської області, про стягнення з ПП «Моноліт» на користь ПАТ "Діамантбанк" заборгованості у розмірі 71 358,72 грн.
25.05.2015 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та надано строк – до 01.06.2015, на самостійне виконання рішення суду або надання до відділу ДВС документів, що підтверджують сплату боргу.
02.06.2015 за вищезазначеним виконавчим провадженням державним виконавцем відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» (ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» - стара редакція) накладено арешт на майно та рахунки ПП «Моноліт», що відкриті в установах банку, для забезпечення реального виконання рішення.
28.10.2015 виконавче провадження № 47634644 з примусового виконання наказу № 34/182-10, виданого 06.07.2010 Господарським судом Дніпропетровської області, про стягнення заборгованості з боржника ПП «Моноліт», було завершено держаним виконавцем відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» - стара редакція), про що було винесено відповідну постанову, так як під час проведення виконавчих дій державним виконавцем було з`ясовано, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення і всі заходи по розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
№ 50221335 з примусового виконання наказу № 34/182-10, виданого 06.07.2010 Господарським судом Дніпропетровської області, про стягнення з ПП «Моноліт» на користь ПАТ "Діамантбанк" заборгованості у розмірі 71 358,72 грн.
17.02.2016 ПАТ "Діамантбанк" було повторно пред`явлено до відділу державної виконавчої служби заяву про примусове виконання разом з оригіналом наказу № 34/182-10, виданого 06.07.2010 Господарським судом Дніпропетровської області, про стягнення з ПП «Моноліт» на користь ПАТ "Діамантбанк" заборгованості у розмірі 71 358,72 грн.
19.02.2016 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та надано строк – до 25.02.2016, на самостійне виконання рішення суду або надання до відділу ДВС документів, що підтверджують сплату боргу.
19.02.2016 за вищезазначеним виконавчим провадженням державним виконавцем відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» (ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» - стара редакція) накладено арешт на майно та рахунки ПП «Моноліт», що відкриті в установах банку, для забезпечення реального виконання рішення.
26.05.2016 виконавче провадження № 50221335 з примусового виконання наказу № 34/182-10, виданого 06.07.2010 Господарським судом Дніпропетровської області, про стягнення заборгованості з боржника ПП «Моноліт», було завершено держаним виконавцем відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» - стара редакція), про що було винесено відповідну постанову, так як під час проведення виконавчих дій державним виконавцем було з`ясовано, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення і всі заходи по розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
№ 51912528 з примусового виконання наказу № 34/182-10, виданого 06.07.2010 Господарським судом Дніпропетровської області, про стягнення з ПП «Моноліт» на користь ПАТ "Діамантбанк" заборгованості у розмірі 71 358,72 грн.
09.08.2016 ПАТ "Діамантбанк" було повторно пред`явлено до відділу державної виконавчої служби заяву про примусове виконання разом з оригіналом наказу № 34/182-10, виданого 06.07.2010 Господарським судом Дніпропетровської області, про стягнення з ПП «Моноліт» на користь ПАТ "Діамантбанк" заборгованості у розмірі 71 358,72 грн.
11.08.2016 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та надано строк – до 17.08.2016, на самостійне виконання рішення суду або надання до відділу ДВС документів, що підтверджують сплату боргу.
27.09.2016 виконавче провадження № 51912528 з примусового виконання наказу № 34/182-10, виданого 06.07.2010 Господарським судом Дніпропетровської області, про стягнення заборгованості з ПП «Моноліт», було завершено держаним виконавцем відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» - стара редакція), про що було винесено відповідну постанову, так як під час проведення виконавчих дій державним виконавцем було з`ясовано, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення і всі заходи по розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
21.10.2024 року в інтересах Приватного підприємства «Моноліт» до Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було направлено заяви про скасування всіх арештів та обмежень, накладених на майно Приватного підприємства «Моноліт» в рамках виконавчих проваджень № 34987995, № 39048551, № 43666181, № 43616182, № 50221335, № 47634644, № 51912528. 
У відповіді відділу ДВС зазначено, що виконавчі провадження № 34987995, № 39048551, № 43666181, № 43616182, № 50221335, № 47634644, № 51912528 з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 06.07.2010 року № 34/182-10 про стягнення заборгованості з ПП «Моноліт» були завершені державним виконавцем відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» - стара редакція), про що було винесено відповідні постанови.
Однак, посилаючись на ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 16 розділу VII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802, Слобожанський відділ ДВС зазначив про відсутність підстав для зняття арешту з майна боржника – ПП «Моноліт».
Звертаючись до суду першої інстанції, скаржник зазначив, що з моменту повернення виконавчого документа стягувачу за першим відкритим виконавчим провадженням (ВП № 34987995) з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 06.07.2010 року № 34/182-10 минуло 13 (тринадцять) років, а з моменту повернення виконавчого документа стягувачу за останнім відкритим виконавчим провадженням (ВП № 51912528) з примусового виконання того ж наказу – 9 (дев`ять) років. Як вбачається з відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, у справі № 34/182-10 не було подано жодних заяв у порядку виконання рішення суду, в тому числі щодо поновлення строку пред`явлення наказу до виконання, а отже, примусове виконання даного наказу здійснюватись не може.
Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у задоволенні скарги ПП «Моноліт» на дії (бездіяльність) державного виконавця, суд першої інстанції дійшов висновку, що законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу.
Судова колегія апеляційного суду погоджується з таким висновком місцевого господарського суду, з огляду на наступне.
Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
За положеннями частини другої ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
За приписами ч. 1 ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Разом з тим, згідно зі ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.
Статтями 6, 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, в тому числі виконавчої, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Розділом V ГПК України врегулювано процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у господарських справах.
Як передбачено ч. 1 ст. 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами (ч. 3 ст. 327 ГПК України).
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження".
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Аналогічне положення закріплено в ч. 1 ст. 1 Закону України "Про органи та особи, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (ч. 1 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження").
Частиною першою ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Приписами статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначені права та обов`язки виконавців, закріплена обов`язковість вимог виконавців.
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження).
Відповідно до частини третьої ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (п. 1); накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку (п. 6).
Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження").
Таким чином, виконавчі дії здійснюються виконавцем саме в межах виконавчого провадження, яке розпочинається з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
На час відкриття виконавчого провадження на виконання наказу господарського суду у цій справі умови та порядок виконання судових рішень регулювалися Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV в редакції від 06.06.2015 (тут і далі – Закон № 606-XIV).
Частиною другою статті 25 Закону № 606-XIV передбачено, що за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.
Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (ч. 1 ст. 57 Закону № 606-XIV).
Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту (ч. 2 ст. 57 Закону № 606-XIV).
Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження (ч. 3 ст. 57 Закону № 606-XIV).
Відповідно до п. 2 частини першої ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції від 06.06.2015 № 606-ХІV, чинній на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 28.10.2015) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (ч. 5 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" від 06.06.2015 № 606-ХІV).
Повернення виконавчого документа стягувачу є процесуальною дією державного (приватного) виконавця, яка вчиняється останнім у випадку, коли внаслідок існування певних обставин або дій чи бездіяльності учасників виконавчого провадження неможливо у примусовому порядку виконати відповідне рішення. Разом з цим повернення виконавчого документа стягувачу не свідчить про неможливість примусового виконання рішення взагалі, а лише про таку неможливість у певний момент. Тобто якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, то останній може повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення
Отже, з огляду на наведені норми Закону України № 606-XIV, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим.
Наслідки завершення виконавчого провадження передбачені ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакціях Закону від 06.06.2015 та від 28.12.2015 № 606-ХІV).
У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження (ч. 1 ст. 50 Закону України № 606-ХІV від 06.06.2015 та від 28.12.2015).
У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника (ч. 2 ст. 50 Закону України № 606-ХІV від 06.06.2015 та від 28.12.2015).
З огляду на наведене, місцевим господарським судом було слушно зазначено, що обов`язок зняття арешту, накладеного на майно боржника, був передбачений для державного виконавця саме у випадку винесення останнім постанови про повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.
У цьому ж випадку, наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 06.07.2010 року № 34/182-10, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" був повернутий не до суду, який його видав, а стягувачу.
Враховуючи вищенаведені норми та встановлені обставини справи, судова колегія вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що у державного виконавця у цьому випадку були відсутні будь-які правові підстави для зняття арешту з майна боржника – Приватного підприємства "Моноліт", оскільки виконавчий документ було повернуто саме стягувачу та саме без виконання, та наслідком такого повернення не є зняття арешту, який був накладений раніше.
Верховний Суд у постановах від 27.03.2020 у справі № 817/928/17 (адміністративне провадження № К/9901/20268/18) та від 10.01.2024 у справі № 569/6234/22 зазначив, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.
Відділ державної виконавчої служби, заперечуючи проти скарги зазначив, що завершене виконавче провадження знищено за закінченням трирічного терміну зберігання в архіві.
Боржником та його представником не надано жодного підтвердження виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 06.07.2010 року № 34/182-10. Аналіз інформації з АСВП свідчить про тривале невиконання рішення суду боржником. Також, представник боржника та сам боржник в жодній заяві не спирається на факт виконання рішення суду, як на підставу для скасування заходів примусового виконання рішення суду.
Судова колегія звертає увагу, що Закон України "Про виконавче провадження" встановлює певний порядок вчинення виконавчих дій та не надає державному виконавцю права вільного розсуду визначати "доцільно" чи "недоцільно" вживати їх взагалі. А тому він зобов`язаний вчиняти всіх необхідних заходів для повного та своєчасного виконання рішення суду відповідно до закону, а не крізь призму суб`єктивного сприйняття "доцільності" вирішувати питання: чи здійснювати виконання за виконавчим документом, чи ні (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.09.2021 у справі № 905/2999/17).
Відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження" на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень. 
Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 901/2028/13 та від 14.06.2018 у справі № 922/4575/16.
Досліджуючи питання випадків, за яких державний (приватний) виконавець знімає арешт з майна боржника, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2025 у справі № 2/1522/11652/11 (провадження № 14-137цс24) зазначила про те, що виконавець знімає арешт з майна боржника у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав (частина перша статті 40 Закону № 1404-VIII). Подібні положення містяться у частині першій статті 50 Закону № 606-XIV. Також виконавець знімає арешт з майна боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII.
У незакінченому виконавчому провадженні виконавець знімає арешт з майна боржника у випадках, визначених частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VIII, з-поміж яких: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно тощо.
Також виконавець знімає арешт з майна боржника, якщо після повернення виконавчого документа стягувачу встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню (частина четверта статті 40 Закону № 1404-VIII) (див. п. 69).
Підсумовуючи висновки про застосування норм права, Велика Палата Верховного Суду у пункті 87 постанови від 14.05.2025 у справі № 2/1522/11652/11 зазначила таке.
Законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:
- у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);
- у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.
Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження та у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків.
Повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника (за виключенням випадків, передбачених у частині третій статті 37 Закону № 1404-VIII).
За обставинами цієї справи, повернення державним виконавцем на підставі відповідних постанов наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 06.07.2010 року № 34/182-10 стягувачу не є підставою для закінчення виконавчих проваджень № 34987995, № 39048551, № 43666181, № 43616182, № 50221335, № 47634644, № 51912528 та зняття арешту з майна та коштів боржника (скаржника).
Відповідно державний виконавець не допустив порушень, які б могли бути підставою для визнання його дій/бездіяльності неправомірними, а отже відсутні і підстави для задоволення скарги Приватного підприємства "Моноліт", що не спростовано скаржником у апеляційній скарзі.
Судова колегія також зауважує, що господарський процес будується, зокрема, на принципах змагальності. Це означає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 ГПК України).
За приписами ч. 3 ст. 74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що засвідчували б закінчення виконавчих проваджень № 34987995, № 39048551, № 43666181, № 43616182, № 50221335, № 47634644, № 51912528.
Щодо тверджень боржника про неможливість здійснення примусового виконання наказу від 06.07.2010 року № 34/182-10 та відсутність майнових претензій з боку стягувача, апеляційний суд наголошує на їх необґрунтованості, оскільки частиною четвертою статті 12 Закону № 1404-VIII передбачено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.
Суть переривання строку полягає у тому, що при настанні зазначених обставин (юридичних фактів) перебіг строку починається спочатку, а час, який минув до перерви, до нового строку не зараховується. Про це було безпосередньо зазначено у частині другій статті 23 Закону № 606-XIV, яка є попередньою редакцією Закону № 1404-VIII, тоді як в чинній редакції Закону питання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання урегульовано статтею 12, але в ній ця норма відсутня. 
Частиною п`ятою статті 12 Закону № 1404-VIII унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.
Отже, наведена норма, встановлюючи з якого саме моменту починається перебіг строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, наводить лише два випадки такого повернення, а саме: 1) неможливість в повному обсязі або частково виконати рішення; 2) встановлення законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника. Обидва ці випадки є такими, що підпадають під положення статті 37 цього Закону.
Норми щодо переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебувають у системному зв`язку із застосуванням норм, що регулюють завершення виконавчого провадження шляхом повернення виконавчого документа стягувачу.
Так, частиною першою статті 37 Закону № 1404-VIII, яка має назву "Повернення виконавчого документа стягувачу", унормовано таке. Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (пункт 2).
Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (частини четверта, п`ята статті 37 Закону № 1404-VIII).
Отже, з аналізу частини четвертої та п`ятої статті 12 Закону № 1404-VIII висновується, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.
Така позиція узгоджується з подібними правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 29.10.2020 у справі № 916/922/16 та у постановах Верховного Суду від 05.03.2021 у справі № 902/1326/13, від 27.05.2021 у справі № 303/2642/20, від 22.09.2021 у справі № 240/10258/19.
У пунктах 44-47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 2-836/11 зроблено висновок, що: «стягувач, який пропустив строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Єдиною та необхідною підставою для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є наявність в особи поважних причин його пропуску (див. постанову Верховного Суду від 18.07.2024 у справі № 796/198/2018).
Щодо посилання апелянта на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 127/1547/14-ц, від 09.01.2023 у справі № 2-3600/09, від 07.08.2024 у справі №14-7238/2009 про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, то необхідно зазначити, що однією з таких ключових змін у ГПК України є запровадження нових процесуальних форм забезпечення єдності судової практики, як-от: палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду (статті 302, 303, 315 ГПК України).
З огляду на таку структуру узгодження правових позицій, викладених у постановах касаційного суду, у постанові Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 911/1418/17 наведено висновок щодо порядку застосування правових позицій Верховного Суду. Зокрема, касаційний суд зазначив, що логіка побудови й мета існування процесуальних механізмів забезпечення єдності судової практики вказує на таке: задля застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції варто виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, мають перевагу над висновками колегії суддів. Так само висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду превалюють над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
В свою чергу, згідно з ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду. При цьому відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, згідно з постановою 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступив Верховний Суд, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду (див. також постанову Верховного Суду від 11.07.2023 у справі № 903/486/22).
За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц: "…відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати), означає відступлення від аналогічних висновків, сформульованих раніше в інших постановах Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати)" (пункт 73 цієї постанови).
У цій справі судом при визначені правових наслідків повернення виконавчого документу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" (п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" - стара редакція) враховано останні висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14.05.2025 у справі № 2/1522/11652/11.
За таких обставин, судова колегія констатує, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у цьому випадку у державного виконавця підстав для зняття арешту, накладеного на майно та кошти боржника, а отже у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення скарги ПП «Моноліт».
З урахуванням усього вищенаведеного, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції, оскаржувана ухвала відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 14.10.2025 р. у цій справі відсутні. 
З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 123, 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Моноліт" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.10.2025 р. у справі № 34/182-10 – залишити без задоволення. 
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.10.2025 р. у справі № 34/182-10 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена та підписана 08.06.2026 року.

Головуючий суддя А.Є. Чередко 

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя О.Г. Іванов