Справа № 127/17331/25
Провадження № 22-ц/801/905/2026
Категорія: 36
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Міхасішин І. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року	Справа № 127/17331/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.
суддів: Войтка Ю.Б., Матківської М.В.
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справ в м. Вінниця цивільну справу № 127/17331/25 за позовом омунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання,
за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 – адвоката Путіліна Євгена Вікторовича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 вересня 2025 року, ухвалене в складі судді Дернової В. В..,-

встановив:

Позивач Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є організацією, що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відповідно до умов, визначених Правилами надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 830, та Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 систематично отримують від підприємства послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання і заборгували за надані послуги за період з 01.10.2024 року до 31.01.2025 року включно 31744,42 грн. Крім того, за прострочення оплати нараховано 3% річних –238,28 грн. та інфляційні втрати – 1420,68 грн. У добровільному порядку боржники сплатити борг відмовляються, у зв`язку з чим комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» терпить матеріальні збитки та було вимушено звернутися до суду з даним позовом.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 вересня 2025 року, позов задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання за період з 01.10.2024 року до 31.01.2025 року включно у розмірі 33403,38 грн. (тридцять три тисячі чотириста три гривні 38 коп.), з яких сума основного боргу – 31744,42 грн., 3% річних – 238,28 грн., інфляційні втрати – 1420,68 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» по 1514 грн. судового збору.
Представник відповідача ОСОБА_3 –адвокат Путілін Євген Вікторович подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вимогам процесуального закону не відповідає, судом першої інстанції порушено норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати й ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
На адресу Вінницького апеляційного суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому позивач просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Суд апеляційної інстанції переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Судом встановлено, що  помешкання, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у якому проживають відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , забезпечується послугами централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання, які надаються КП ВМР «ВМТЕ».
З особового рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що також підтверджується інформаційними довідками Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 12.06.2025 року №19580, №19581, №19582 (а.с. 5, 19-23).
Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, однак згідно розрахунку суми заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат заборгованість за надані послуги центрального теплопостачання та гарячого водопостачання за період з 01.10.2024 року до 31.01.2025 року включно року становить 33403,38 грн., з яких сума основного боргу – 31744,42 грн., 3% річних – 238,28 грн., інфляційні втрати – 1420,68 грн.
Нарахування 3 % річних та інфляційних втрат відповідає положенням ст. 625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Правовідносини сторін ґрунтуються на вимогах ст. 322, 526, 530, 625 ЦК України, ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 830. 
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором; споживач не звільняється від оплати житлово – комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно п. 6, 13 ст. 1 Закону України «Про житлово – комунальні послуги» споживач житлово – комунальних послуг (далі – споживач) – індивідуальний або колективний споживач; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послу.
Нарахування 3 % річних та інфляційних втрат відповідає положенням ст. 625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Щодо правомірності нарахувань за надані послуги: суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що послуга з постачання гарячої води в квартиру АДРЕСА_2 надається КП ВМР «ВМТЕ» згідно із умовами типового індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води (далі - Публічний договір). У 2017 році засоби обліку гарячої води у зазначеній квартирі були прийняті підприємством на абонентський облік. 
Нарахування за спожиту гарячу воду здійснювались на підставі показників квартирних засобів обліку, які передавались споживачем. 
У 2024 році під час проведення періодичної повірки квартирних засобів обліку гарячої води встановлено наступне. Один із засобів обліку (№5423753, по якому споживачем станом на 01.08.2024 передано покази - 283м3) за результатами повірки визнано таким, що не відповідає метрологічним вимогам, що підтверджується відповідною довідкою про непридатність (Додаток №1). Згідно із підпунктом 3 пункту 4 Розділу 1 Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315 (далі - Наказ № 315) до розподілу не приймаються показання вузлів розподільного обліку, починаючи з дати встановлення факту виходу його з ладу до дати прийняття на абонентський облік відремонтованого чи заміненого вузла розподільного обліку, приладу розподільного обліку теплової енергії або повіреного засобу вимірювальної техніки, що входить до його складу. 
Таким чином, КП ВМР «ВМТЕ» не має правових підстав використовувати показники лічильника, який визнано непридатним, для проведення нарахувань або їх коригування. Інший засіб обліку гарячої води (№6876793, по якому споживачем станом на 01.08.2024 передано покази - 189 м?) повірку пройшов та підтвердив відповідність метрологічним вимогам (свідоцтво про повірку надається у Додатку №2). У електронному протоколі повірки зафіксовано показники лічильника станом на момент проведення повірки - 519,6 м? (Додаток №3). Після проведення повірки та під час прийняття вузла розподільного обліку на абонентський облік представниками підприємства було зафіксовано поточні показники лічильника – 519,8 м?. Саме цей показник, зафіксований на момент прийняття вузла обліку після повірки, був використаний підприємством для подальшого ведення обліку споживання. 
Таким чином, факт відповідності засобу обліку метрологічним вимогам та зафіксовані після проведення повірки фактичні показники лічильника підтверджують достовірність його показів та обсяг фактично спожитої гарячої води. При цьому встановлено, що фактичні показники зазначеного повіреного засобу обліку є більшими за показники, які передавалися споживачем для здійснення нарахувань. Саме різниця між фактичними показниками лічильника та показниками, переданими споживачем для проведення нарахувань, стала підставою для донарахування вартості фактично спожитої, але не оплаченої гарячої води. Загальний обсяг різниці між фактичними показниками засобу обліку та показниками, що передавалися споживачем для проведення нарахувань, склав 330,8 м? (519,8 м? - фактичні показники лічильника; 189 м? – показники, передані споживачем). Вказаний обсяг різниці між фактичними показниками засобу обліку та показниками, що передавалися споживачем, було донараховано підприємством 08.10.2024 як обсяг фактично спожитої, але не оплаченої гарячої води. Зазначене донарахування відображено в облікових даних підприємства та у оборотній відомості по особовому рахунку споживача. 
Станом на дату надання відповіді оплата за зазначений донарахований обсяг гарячої води споживачем не здійснена. Помісячна інформація щодо нарахувань та оплат міститься в оборотній відомості за період з 01.2023 року, яка надається у Додатку №4 до відповіді. Слід зазначити, що факт здійснення споживачем оплат сам по собі не свідчить про відсутність заборгованості, оскільки вона визначається як різниця між фактичним обсягом спожитих послуг та сумою здійснених оплат. У даному випадку оплата здійснювалася відповідно до показників, які передавав споживач, тоді як фактичні показники лічильника виявилися більшими. Відповідно до п. 34 та пп. 3 п. 41 Публічного договору споживач зобов`язаний оплачувати надані послуги та вносити плату за абонентське обслуговування не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати. Оскільки споживачем порушено умови договору та накопичена заборгованість, підприємство відповідно до пп. 5 п. 42 Публічного договору звернулось до суду з метою стягнення заборгованості в примусовому порядку.
Суд першої інстанції, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, а відтак підлягають до задоволення. 
Доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 – адвоката Путіліна Євгена Вікторовича залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 вересня 2025 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

М.В. Матківська