ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 року 
м. Черкаси

Справа № 705/2404/26		
Провадження № 22-ц/821/1349/26		
Категорія: на ухвалу  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого – Василенко Л. І.,
суддів: Карпенко О. В., Сіренка Ю. В.,
секретаря – Кукушкіної А. О.,

учасники справи:
заявник – Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,
треті особи: Приватний нотаріус Животовська Наталія Георгіївна, Відділ державної реєстрації виконавчого комітету Уманської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкасиапеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14 квітня 2026 року у цивільній справі за заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: приватний нотаріус Животовська Наталія Георгіївна, Відділ державної реєстрації виконавчого комітету Уманської міської ради, про забезпечення доказів до подання позовної заяви, 

в с т а н о в и в:

У квітні 2026 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до Уманського міськрайонного суду із заявою про витребування доказів до пред`явлення позову, в якій просило витребувати у приватного нотаріуса Животовської Н. Г. копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та у Відділу державної реєстрації виконавчого комітету Уманської міської ради інформацію про склад сім`ї останнього та про осіб, зареєстрованих разом із спадкодавцем ОСОБА_1 на день його смерті.
Зава мотивована тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав Кредитний договір № 250220B1TT932395EKFYMAIN від 20.02.2025 та Паспорт споживчого кредиту від 20.02.2025, а також Кредитний договір б/н від 26.02.2025 та паспорт споживчого кредиту від 26.02.2025.
ІНФОРМАЦІЯ_1 позивальник помер, проте на момент смерті не виконав взятих на себе зобов`язань у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за вищевказаними договорами у загальному розмірі 52 701,86 грн.
З метою встановлення кола спадкоємців та пред`явлення до них вимог Банк звернувся з претензією кредитора до органів нотаріату, які не надали інформацію про спадкоємців, але повідомили про наявність спадкової справи, відкритої приватним нотаріусом Животовською Н. Г.
Заявник зазначив, що спадкоємці  ОСОБА_1 до нього не звертались.
З огляду на викладене, АТ КБ «Приватбанк» констатував, що він наразі позбавлений можливості захистити свої права та інтереси в судовому порядку, оскільки не володіє інформацією про спадкоємців, а відтак не може визначити підсудність майбутнього позову та виконати вимоги процесуального закону в частині зазначення у позові інформації про відповідачів. 
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14 квітня 2026 року з задоволенні заяви АТ КБ «Приватбанк» про забезпечення доказів до подання позовної заяви – відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що звернувшись до суду із заявою про забезпечення доказів шляхом витребування у приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Животовської Н. Г. копії спадкової справи, заведеної після смерті  ОСОБА_1 , у Відділ державної реєстрації виконавчого комітету Уманської міської ради інформації про осіб, зареєстрованих за однією адресою зі спадкодавцем та про склад сім`ї останнього, заявник не зазначив підстав, за яких можна припустити, що зазначені ним докази можуть бути втрачені або збирання чи подання цих доказів стане згодом неможливим або утрудненим.
Зауважив, що посилання заявника на неможливість захисту прав позивача без отримання доказів, які нададуть змогу встановити можливих відповідачів, як правонаступників боржника, для подання позовної заяви з вимогами про стягнення заборгованості, задоволення вимог шляхом звернення стягнення в межах спадкового майна не може бути підставою для вжиття судом заходів забезпечення доказів та може призвести до порушення прав та законних інтересів інших осіб, що захищені Законами України «Про інформацію», «Про захист персональних даних» та «Про нотаріат».
Не погоджуючись із ухвалою суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14 квітня 2026 рокута постановити нове рішення, яким задовольнити заяву про витребування доказів до пред`явлення позову.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що у скаржника відсутня інформація стосовно спадкоємців ОСОБА_1 , у тому числі тих, хто проживав за адресою останнього та місця реєстрації проживання померлого позичальника і зв`язку із чим, АТ КБ «Приватбанк» позбавлений можливості захистити свої права та інтереси у судовому порядку, адже пред`явлення позову до невідомих осіб не допускається.
Відзив на апеляційну скаргу на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив.
В судове засідання учасники справи не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Судова колегія, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи, а відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. 
Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з вимогами ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення доказів в порядку їх витребування до подання позову, суд першої інстанції керувався відсутністю передумов для такого забезпечення, оскільки заявник не надав доказів того, що відповідні докази можуть бути втрачені або їх подання згодом стане неможливим чи утрудненим.
Проте апеляційний суд не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 20.02.2025 ОСОБА_1 підписано Кредитний договір № 250220B1TT932395EKFYMAIN від 20.02.2025 та Паспорт споживчого кредиту в АТ КБ «Приватбанк», а також Кредитний договір б/н від 26.02.2025 та паспорт споживчого кредиту від 26.02.2025.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер, що вбачається із копії Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .
У відповідності до вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Зі змісту претензії кредитора від 25.02.2026 вбачається, що АТ КБ «Приватбанк» вважає, що ОСОБА_1 є боржником перед ним на суму 53 410,00 грн (а.с. 8).
З метою встановлення кола спадкоємців та пред`явлення до них вимог Банк звернувся з претензією кредитора до органів нотаріату, зокрема до Першої уманської державної нотаріальної контори, яка направила претензію до приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Животовської Н. Г., які не надали інформацію про спадкоємців, але повідомили про наявність спадкової справи, відкритої приватним нотаріусом Животовською Н. Г. (а.с. 6-10).
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Положеннями ст. 95 ЦПК України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Згідно ч. 4 ст. 84 ЦПК України, Глави 5 Докази та доказування, параграф 1 Основні положення про докази, суд може витребувати докази також до подання позову як захід забезпечення доказів у порядку, встановленому ст. ст. 116-118 ЦПК України.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.
Частина 1 ст. 117 ЦПК України містить перелік вимог до заяви про забезпечення доказів, зокрема, у заяві необхідно зазначити докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів; спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази.
Разом з тим, заяву про забезпечення доказів, подану в порядку ст. ст. 116, 117, 118, 119 ЦПК України, слід відрізняти від клопотання про витребування доказів, яке може бути подане учасником справи у відповідності до ст. 84 ЦПК України, оскільки вони є різними за своєю правовою природою.
У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 367/6751/18-ц (провадження № 61-23322св19) викладено наступну правову позицію: «Суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим (частина перша статті 116 ЦПК України). Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено. Забезпечення доказів - це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів. Разом з цим, згідно зі статтею 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом».
Таку ж правову позицію щодо вирішення судами питання про забезпечення доказів висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.03.2020 у справі № 9901/608/19 та від 03.07.2019 у справі № 9901/845/18.
Отже, необхідно розрізняти витребування доказів як спосіб забезпечення доказів, що в майбутньому можуть бути втрачені або їх подання виявиться ускладненим (ст. 116-119 ЦПК України), та витребування доказів у разі неможливості учасниками справи самостійно їх надати (ст. 84 ЦПК України).
Так, у заяві про витребування доказів АТ КБ «Приватбанк» просило витребувати у приватного нотаріуса Животовської Н. Г. копію спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_1  та у Відділу державної реєстрації виконавчого комітету Уманської міської ради інформацію про склад сім`ї останнього та про осіб, зареєстрованих разом із спадкодавцем ОСОБА_1 на день його смерті, оскільки зазначена інформація необхідна Банку для подачі позову до суду до спадкоємців позичальника, однак такою інформацією Банк не володіє, а отримати таку інформацію від приватного нотаріуса Банку не вдалося.
У позовній заяві повинно бути викладено, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.
Як вбачається з поданого заявником клопотання та документів долучених до нього, АТ КБ «Приватбанк» наразі позбавлений можливості самостійно отримати інформацію про спадкоємців померлого позичальника ОСОБА_1 та осіб, які були зареєстровані з позичальником на момент його смерті, оскільки ця інформація згідно з законодавством України є обмеженою у доступі, у зв`язку з чим Банк не може захистити свої права та інтереси у судовому порядку щодо стягнення суми заборгованості за кредитним договором.
Згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини гарантії регламентовані статтею 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення ЄСПЛ у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п. 1 ст. 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Белле проти Франції, § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Белле проти Франції, § 36; Нун`єш Діаш проти Португалії).
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії).
У справі, що переглядається було встановлено, що забезпечення доказів шляхом їх витребування до подання позову необхідне для того, щоб захистити порушене право заявника на позов, оскільки пред`явлення позову до мертвої особи не допускається (п. 6 ч. 1 ст. 186 ЦПК України), як і не можливе пред`явлення позову до невідомих осіб (п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України). 
Натомість суд першої інстанції надто формалізовано витлумачив зміст питання, що було передане на його розгляд, вважаючи заяву необґрунтованою, відмовивши у її задоволенні. 
Суд першої інстанції доводи заявника щодо неможливості отримати інформацію про коло спадкоємців у інший спосіб не врахував та помилково відмовив у задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк».
Така відмова перешкоджає заявнику зверненню до суду за захистом своїх прав, а тому колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про витребування доказів до пред`явлення позову (п. п. 1, 2, 4, ч. 1 ст. 379 ЦПК України).
Керуючись ст. ст. 374, 379, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» – задовольнити частково.
Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14 квітня 2026 року– скасувати.
Матеріали справи № 705/2404/26 за заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», про забезпечення доказів до подання позовної заявинаправити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає. 
Текст постанови складено 24 червня 2026 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

Ю. В. Сіренко