Справа № 346/102/26 
Провадження № 22-ц/4808/921/26 
Головуючий у 1 інстанції Сольський В. В. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої   Пнівчук О. В.,
суддів:   Девляшевського В. А., Мальцевої Є. Є.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скарг у  ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 11 березня 2026 року, у складі судді Сольського В. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, 
в с т а н о в и в:
У січні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.
В обґрунтування позову зазначено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 27 квітня 2009 року. У шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 сплачував аліменти на утримання їхньої дитини до досягненням сином повноліття. На даний час ОСОБА_3 є здобувачем освіти та навчається на денній формі у відокремленому структурному підрозділі «Коломийський політехнічний фаховий коледж Національного університету «Львівська політехніка» за освітньо-професійною програмою «Інженерія програмного забезпечення» зі спеціальності 121 Інженерія програмного забезпечення на ІІІ курсі в академічній групі П-31. 
Позивачка зазначала, що її матеріальне становище не дає їй змоги самостійно утримувати сина, забезпечувати його одягом, харчуванням, навчальним приладдям, проїздом на навчання. Відповідач, як батько, який є фізично здоровим та працездатним може надавати кошти для їхнього сина на період його навчання. 
Просила стягнути з ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку щомісячно на час навчання, але не пізніше досягнення сином 23-річного віку, з дня пред`явлення позову.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 11 березня 2026 року позов задоволено частково.
Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/5 частки заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з 08 січня 2026 року і до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, рішення суду не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.
Судом не надано належної оцінки реальним потребам повнолітнього сина, який продовжує навчання, не враховано обсяги необхідних витрат на його утримання, пов`язаних із навчальним процесом, проживанням, харчуванням, придбанням навчальних матеріалів та іншими повсякденними витратами. Також залишено поза увагою обставини щодо реального матеріального становища сторін, зокрема платоспроможності відповідача та відсутності належних доказів, які б свідчили про неможливість сплати аліментів у заявленому розмірі.
Зазначає, що повнолітній син сторін ОСОБА_3 навчається в Коломийському політехнічному фаховому коледжі Національного університету Львівська політехніка на денній формі навчання, потребує постійної матеріальної підтримки, у зв`язку з тим що у нього відсутня можливість самостійно забезпечувати себе та влаштуватися на роботу.
Вважає, що як мати намагається забезпечити сина всім необхідним, в свою чергу батько ОСОБА_2 не цікавиться життям сина та не бере участь у його додаткових витратах.
Суд першої інстанції формально врахував наявність у відповідача інших утриманців, проте не дослідив та не встановив належними доказами його реальний матеріальний стан, не з`ясував співвідношення доходів та витрат відповідача, та не перевірив можливість сплати відповідачем аліментів у заявленому розмірі.
Відповідач не надав належних та допустимих доказів свого матеріального стану, які б об`єктивно підтверджували його фінансові можливості та могли слугувати підставою для присудження аліментів у меншому розмірі.
Просить рішення суду змінити та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідача витрати понесені в ході розгляду справи на правничу допомогу.
ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу. Вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду постановленим відповідно до вимог законодавства, судом враховано всі фактичні обставини справи та вірно застосовано норми процесуального та матеріального права.
Вважає, що позивачкою не наведено обґрунтованого розрахунку витрат на утримання сина, який продовжує навчання, та не надано доказів на підтвердження витрат, які здійснюються нею у зв`язку з навчанням, та не надала доказів свого матеріального стану.
Судом враховано, що відповідач є військовослужбовцем, має на утриманні малолітнього сина від іншого шлюбу, та погоджується на сплату аліментів у меншому розмірі.
Визначений судом першої інстанції розмір аліментів відповідатиме вимогам розумності та справедливості та буде необхідним та достатнім для забезпечення витрат на навчання, та співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання.
Також вважає, що заявлений позивачкою орієнтований розмір судових витрат, понесених в апеляційній інстанції 8 000 грн не відповідає критерію розумності, виходячи з конкретних обставин справи, та наявні підстави для зменшення їх розміру до 2 000 грн.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. У стягненні витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн відмовити у повному обсязі.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (п.1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України).
Малозначними є справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) (п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
Частиною першою статті 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи категорію справи та ціну позову, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження.
Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Судове рішення, ухвалене судом першої інстанції, вищезазначеним вимогам відповідає.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, враховуючи взаємний обов`язок батьків утримувати дитину, а також те, що відповідач є військовослужбовцем та має на утриманні малолітнього сина, виходячи з відповідності розміру аліментів, які просила стягнути позивачка для забезпечення спільного сина, вимогам законодавства, суд вважав за необхідне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/5 частки його заробітку (доходу).
З таким висновком колегія суддів погоджується з огляду на наступне.
Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 02 травня 2018 року змінено розмір аліментів та ухвалено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн щомісячно.
Відповідно до довідки від 17.11.2025, ОСОБА_3 є здобувачем освіти закладу фахової передвищої освіти у Відокремленому структурованому підрозділі «Коломийський політехнічний фаховий коледж Національного університету «Львівська політехніка». Навчається в коледжі на денній формі здобуття освіти за освітньо-професійною програмою «Інженерія програмного забезпечення» зі спеціальності 121 Інженерія програмного забезпечення на ІІІ курсі в академічній групі П-31 за рахунок видатків державного бюджету. Термін навчання з 01.09.2023 по 30.06.2027.
Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.
Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (частина третя статті 3 Закону України «Про освіту»).
Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 СК України).
Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
У частині першій статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Тож стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства. 
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Указане судам також роз`яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Вирішуючи питання щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на повнолітнього сина, який продовжує навчатися, суд першої інстанцій не встановив наявності обставин, які б перешкоджали ОСОБА_2 у виконанні його батьківських обов`язків стосовно його повнолітнього сина.
Разом з тим, позивачка, обґрунтовуючи свої позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі частки розміру доходу відповідача, посилалася на те, що відповідач є військовослужбовцем та його дохід дозволяє сплачувати такий розмір аліментів.
Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 на підтвердження своїх позовних вимог не надала суду першої та апеляційної інстанції доказів, які б підтверджували, що відповідач отримує підвищений дохід. Позивачка в суді першої інстанції не заявляла клопотання про витребування інформації про дохід відповідача, наявність у нього майна тощо. Також заявницею не надано доказів щодо потреб сина у зв`язку з навчанням у матеріальній допомозі, розміру щомісячних витрат. Позивачкою не надано доказів вартості оренди житла, купівлі підручників тощо.
Судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що відповідач є військовослужбовцем, має на утриманні малолітнього сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , та дружину – ОСОБА_5 .
Крім того, син сторін навчається за рахунок видатків державного бюджету.
Колегія суддів приходить до висновку, що заявниця не навела доказів, які б об`єктивно доводили, що відповідач ОСОБА_2 враховуючи його матеріальний стан та обставини справи має змогу сплачувати аліменти у розмірі частки його доходу, а тому суд першої інстанції даючи оцінку зібраним доказам у справі, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/5 частки заробітку платника аліментів щомісячно.
Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов правильного висновку про часткову обґрунтованість вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів у розмірі 1/5 частки заробітку (доходу) платника аліментів та постановив рішення з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права.
З огляду на зазначене, підстави для скасування рішення суду з наведених апелянтом підстав відсутні.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін. 
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 11 березня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча О. В. Пнівчук
Судді: В. А. Девляшевський
Є. Є. Мальцева