ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2026 року
м. Київ

справа № 278/3900/23
провадження № 61-3550ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючий - Крат В. І. 
судді: Гудима Д. А., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощоков Є. В., Пархоменко П. І.,

учасники справи:
позивач- ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2024 року у складі судді Дубовік О. М. та постанову Житомирського апеляційного суду від 20 січня 2025 року у складі колегії суддів: Коломієць О. С., Шевчук А. М., Талько О. Б.,
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2023 року ОСОБА_1 через свого представника звернулася з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту перебування у шлюбних відносинах зі спадкодавцем.
Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_3 з 2007 року, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 . За час перебування у фактичних шлюбних відносинах подружжя вело спільне господарство, мало спільний бюджет. Пара проживала в гармонії, почутті любові та поваги один до одного, користувались правами та виконували взаємні обов`язки, притаманні родині. Також подружжя, яке проживало в громадянському шлюбі, відвідували разом родинні свята, їздили на відпочинок та всіляко підтримували один одного морально та матеріально.
Даний факт підтверджується численними світлинами із сімейних святкувань та відпочинку, з яких чітко вбачається факт перебування позивача та ОСОБА_3 у подружніх стосунках.
Встановлення факту позивачу необхідно для визнання майна, придбаного за час перебування у фактичних шлюбних відносинах, спільною сумісною власністю та отримання права на спадщину, що залишилась після смерті ОСОБА_3 .
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила встановити факт перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у фактичних шлюбних відносинах у період з 2007 року по день смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2024 року, яке залишене без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 20 січня 2025 року, позовні вимоги задоволено частково, встановлено факт перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у фактичних шлюбних відносинах з серпня 2013 року по день смерті ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що під час розгляду справи доведено той факт, що заявниця ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали з серпня 2013 року однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу, а тому заява підлягає частковому задоволенню. 
Апеляційний суд погодився з таким висновком суду першої інстанції та зазначив, що суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що позивач не надала достатніх та допустимих доказів спільного проживання без реєстрації шлюбу з померлим ОСОБА_3 . Позивач на підтвердження своїх доводів надала до суду першої інстанції письмові докази, зокрема: копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , довідку № 12 від 07 червня 2023 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_3 в громадянському шлюбі без його реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , з 01 квітня 2007 року по 01 березня 2022 року, акт від 13 липня 2023 року, складений комісією ОСББ «Проспект Миру 12», відповідно до якого ОСОБА_3 проживав за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації (тривалий час), а саме: з 01 квітня 2007 року по 01 березня 2022 року, наданих Житомирською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони центрального регіону документів, з яких вбачається, що ОСОБА_1 за її заявою, надано дозвіл на видачу тіла ОСОБА_3 , фотокартки.
Також, допитані в судовому засіданні суді першої інстанції свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підтвердили факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 однією сім`єю.
З огляду на те, що з метою отримання ОСОБА_1 права на спадщину, що залишилась після смерті ОСОБА_3 та визнання спільно придбаного майна спільною сумісною власністю, виникла необхідність у встановленні факту перебування їх у фактичних шлюбних відносинах до смерті спадкодавця, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги про те, що з урахуванням меж заявлених позовних вимог у цій справі, встановлення даного факту самостійно не породжує для позивача будь-яких юридичних наслідків, спростовується висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 25 вересня 2024 року у справі 278/2203/21 (провадження 61-7658св24), відповідно до яких, переглядаючи в касаційному порядку справу Верховний Суд, скасувавши судові рішення суду першої та апеляційної в частині задоволених позовних вимог про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на 1/2 її частину та щодо визнання за спадкодавцем четвергові черги за законом право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги за законом, залишив при цьому рішення судів про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу без змін.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку 17 березня 2025 року подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2024 року, постанову Житомирського апеляційного суду від 20 січня 2025 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Касаційна скарга мотивована тим, що:
висновки оскарженої постанови Житомирського апеляційного суду області від 20 січня 2025 року у цивільній справі № 278/3900/23 суперечать правовим висновкам Верховного Суду України та правовим висновкам Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права в аналогічних спірних правовідносинах та нормам матеріального закону, яким врегульовуються спірні правовідносини, основним принципам цивільного законодавства та принципам цивільного судочинства;
зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що встановлення факту проживання з його рідним братом однією сім`єю позивачці необхідно для отримання права на спадкування, і зовсім не для того, щоб поділити автомобіль, як спільне майно подружжя і не для того, щоб отримати допомогу у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 . Судді апеляційного суду Коломієць О. С. та Талько О. Б . І навіть після неодноразових заперечень представника з вимогою припинити надавати юридичну консультацію Шиманській безпосередньо в судовому засіданні, тому що поряд із Шиманською сидить її адвокат і тому що це свідчить про упередженість до нього та зацікавленість в ухваленні рішення на користь Шиманської, про що свідчить технічний запис апеляційного процесу фактично надавали позивачу правову допомогу;
установивши відсутність підстав для визнання права Шиманської на спадкування взагалі, а також те, що ОСОБА_2 є спадкоємцем другої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , прийняв спадщину, що підтверджується документами спадкової справи, наданої в завіреній копії суду нотаріусом, суди зробили неправильний висновок про задоволення однієї позовної вимоги Шиманської про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, оскільки встановлення даного факту не породжує для позивача юридичних наслідків;
висновки суду першої інстанції, зроблено судом всупереч дійсним і встановленим обставинам справи, які підтверджено фактом прийняття ним спадщини, що підтверджується відомостями Спадкового реєстру, спадкової справи та іншими письмовими доказами;
ОСОБА_1 звернулась з вимогою до ОСОБА_2 і в обґрунтування позову зазначила, що з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона проживала без реєстрації шлюбу в період з 2007 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи намір та з метою реалізації нею права на спадкування майна після його смерті. Однак при цьому ОСОБА_1 не надає суду будь-яких доказів, що вона звернулась до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини та входить до кола осіб, що претендують на спадщину після смерті ОСОБА_3 . Натомість ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем за законом після смерті померлого брата другої черги і один прийняв спадщину;
суди належним чином не дослідили зібрані у справі докази та дійшли до необґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
У травні 2025 року ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_9 , подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просила касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Відзив обґрунтований тим, що скаржник навмисно спотворює фактичні обставини справи, в яких приймались наведені ним висновки, так як виходячи з змісту вказаних ним постанов Верховного Суду від 19 березня 2018 року у справі № 364/909/16-ц та постанові Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі 295/190/20, чітко вбачається, що суди зазначали про відсутність правових наслідків при встановлені фактів проживання однією сім`єю і визнання права власності на майно яке було придбано під час такого проживання позивачам, оскільки особи відносно яких позивачі хотіли встановити факт спільного проживання, за цей період перебували у зареєстрованих шлюбах з іншими жінками, і придбавали спірне майно саме в зареєстрованому шлюбі з іншими, а не з позивачами які подавали позов про проживання однією сім`єю. І саме перебування в зареєстрованому шлюбі особи відносно якого встановлювався факт проживання однією сім`єю і було причиною висновку про відсутність у позивача юридичних наслідків. В даній справі, за позовом ОСОБА_1 , особа, ОСОБА_10 , відносно якого встановлювався факт проживання однією сім`єю з позивачем в зареєстрованому шлюбі з іншими особами - не перебував, то ж відповідний позов про встановлення факту є правильним способом захисту прав позивача, в тому числі і для подальшої реалізації спадкових прав.
Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю - що і було встановлено після детального дослідження доказів та допиту свідків.
Необхідність встановлення факту для реалізації спадкових прав позивачем - не може бути самостійної підставою для відмови у задоволені позову чи визначені неправильності способу захисту, оскільки реалізувати спадкові права в інший спосіб як встановити факт проживання однією сім`єю- позивач ОСОБА_1 не має можливості. Черговість скаржника в спадкуванні також не є самостійною підставою для відмови в задоволені позову. Саме наявність спору щодо майна і була процесуальною підставою для розгляду позову ОСОБА_1 в позовному проваджені
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2025 року поновлено  ОСОБА_2 строкна касаційне оскарження рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2024 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 20 січня 2025 року.Відкрито касаційне провадження у справі № № 278/3900/23 та витребувано справу з суду першої інстанції.
У червні 2025 року матеріали справи № 278/3900/23 надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 09 червня 2026 року справу призначено до судового розгляду.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 24 квітня 2025 року зазначено, що касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 19 березня 2018 року у справі № 364/909/16-ц, від 14 вересня 2022 року у справі № 295/190/20, від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 26 червня 2019 року у справі № 346/6286/16-ц, від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17-ц, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17-ц, від 03 вересня 2018 року у справі № 743/126/17, від 17 жовтня 2018 року у справі № 200/21452/15-ц).
Фактичні обставини справи
Суди встановили, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.
Згідно з довідкою № 12 від 07 червня 2023 року ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_3 в громадянському шлюбі без його реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , з 01 квітня 2007 року по 01 березня 2022 року.
Відповідно до акта від 13 липня 2023 року, складеного комісією ОСББ «Проспект Миру 12», ОСОБА_3 проживав за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації (тривалий час), а саме: з 01 квітня 2007 року по 01 березня 2022 року.
Згідно з довідкою № 403 від 04 вересня 2023 року, про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 01 березня 2022 року входили: ОСОБА_2 (заявник), ОСОБА_11 (дружина), ОСОБА_12 (донька), ОСОБА_3 (брат).
Відповідно до довідки Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 404 від 04 вересня 2023 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , похований на території громадського кладовища у с. Зарічани Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області 05 березня 2022 року.
Із наданих Житомирською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони центрального регіону документів вбачається, що ОСОБА_1 за її заявою, надано дозвіл на видачу тіла ОСОБА_3 .
Відповідно до розписки від 05 березня 2022 року, наданої ОСОБА_1 , керівником Житомирською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони центрального регіону, остання отримала на відповідальне зберігання речі ОСОБА_3 . 
Згідно з листом приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Демецької С. Л. № 1181/01-16 від 01 грудня 2023 року, відповідно до спадкової справи № 102/2022 з заявами про прийняття та/відмову від прийняття спадщини звернувся брат померлого ОСОБА_2 , який прийняв спадщину; інших осіб, які б звернулися з заявами, немає.
З копії накладної № 114 від 05 березня 2022 року вбачається, що замовником ОСОБА_1 було сплачено за придбані товари для померлого ОСОБА_3 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_13 9 572 грн. 
З досліджених у судовому засіданні фото, які знаходяться на диску та були відтворені під час судового засідання, вбачається, що ці фотознімки зроблені на сімейних святкуваннях та відпочинку у період з серпня 2013 року по 2014 рік; на цих фото ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають разом.
Позиція Верховного Суду
Кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України).
Отже, справи про встановлення фактів розглядаються за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду за умов, якщо факти, які підлягають встановленню, мають юридичний характер, тобто відповідно до закону викликають юридичні наслідки - виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 305/279/16-ц (провадження № 61-30299св18)).
Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
У відповідності до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.
Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року у справі № 5-рп/99 про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 31 травня 2022 року у справі № 554/8629/17 (провадження № 61-3012св21).
Вирішуючи позовну вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловік та жінка слід врахувати, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2020 року у справі № 761/24118/18 (провадження № 61-14867св19) зроблено висновок, що «системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають так юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України».
Згідно зі статтею 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл.8 цього Кодексу.
При застосуванні статті 74 Сімейного кодексу України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
У справі що переглядається:
ОСОБА_1 через свого представника звернулася з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту перебування у шлюбних відносинах зі спадкодавцем. Вказувала, що встановлення цього факту їй необхідно для визнання майна, придбаного за час перебування у фактичних шлюбних відносинах, спільною сумісною власністю та отримання права на спадщину, оскільки відносно спадкового майна існує спір з братом померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_2 ;
задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що під час розгляду справи доведено той факт, що заявниця ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали з серпня 2013 року однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу, а тому заява підлягає частковому задоволенню. З огляду на те, що з метою отримання ОСОБА_1 права на спадщину, що залишилась після смерті ОСОБА_3 та визнання спільно придбаного майна спільною сумісною власністю, виникла необхідність у встановленні факту перебування їх у фактичних шлюбних відносинах до смерті спадкодавця, тому суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову;
суди встановили, що згідно листа приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Демецької С. Л. № 1181/01-16 від 01 грудня 2023 року, відповідно до спадкової справи № 102/2022 із заявами про прийняття та/відмову від прийняття спадщини звернувся брат померлого ОСОБА_2 , який прийняв спадщину; інших осіб, які б звернулися із заявами, немає (т.1, а. с.118);
але суди не звернули увагу на те, що проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України;
у цій справі брат померлого ( ОСОБА_2 ) відноситься до другої черги спадкоємців, тоді як позивачка, у разі встановлення факту проживання однією сім`єю, - до четвертої. Оскільки спадкоємець попередньої (другої) черги ОСОБА_2 вже прийняв спадщину, право на спадкування у позивачки виникне лише у разі визнання його прийняття незаконним або усунення від спадщини;
враховуючи викладене факт перебування позивача у шлюбних відносинах зі спадкодавцемдля отримання права на спадщину, в цій конкретній справі, не породжує юридичних наслідків для позивачки;
в той же час оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суди попередніх інстанцій дійшли до правильного висновку про задоволення позовних вимог про встановлення факту перебування у шлюбних відносинах зі спадкодавцем з метою визнання майна, придбаного за час перебування у фактичних шлюбних відносинах, спільною власністю;
отже, оскаржувані судові рішення необхідно змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення частково прийняті з неправильним застосування норм матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції необхідно змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2  задовольнити частково.
Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 20 січня 2025 року змінити, виклавши їх мотивувальні частину в редакції цієї постанови. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий В. І. Крат
Судді: Д. А. Гудима
І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко