КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А 

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2026 року місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 757/25077/25-п
номер провадження: 33/824/2860/2026
Суддя Київського апеляційного суду Верланов С.М., за участю:
секретаря судового засідання - Малашевського О.В.;
захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Федорова Олексія Сергійовича;
прокурора - Мазепіна Юрія Васильовича, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу адвоката Федорова Олексія Сергійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 23 вересня 2025 року,
В С Т А Н О В И В: 
Постановою судді Печерського районного суду міста Києва від 23 вересня 2025 року  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.
Як зазначено у постанові судді першої інстанції, Старчук М.Ю. після звільнення з посади прокурора відділу представництва при виконанні судових рішень управління представництва в суді захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень Головного управління представництва та організації участі у кримінальному провадженні в суді Генеральної прокуратури України, несвоєчасно 01 квітня 2024 року о 18 год 48 хв. без поважних причин подав декларацію після припинення діяльності, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.172-6 КУпАП.
Крім того, ОСОБА_1 при звільненні з посади прокурора відділу представництва при виконанні судових рішень управління представництва в суді захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень Головного управління представництва та організації участі у кримінальному провадженні в суді Генеральної прокуратури України, несвоєчасно 23 жовтня 2024 року о 15 год 41 хв. без поважних причин подав декларацію після припинення діяльності, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.172-6 КУпАП.
Суддя дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення №47-01/54/25 від 22 травня 2025 року; роздруківкою з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування з загальними відомостями та інформацією щодо подання декларації; письмовими пояснення ОСОБА_1 ; протоколом про адміністративне правопорушення №47-01/55/25 від 22 травня 2025 року; письмовими пояснення ОСОБА_1 .
Разом з тим, суддею першої інстанції встановлено, що відповідно до листів НАЗК правопорушення фактично було виявлено 20 травня 2024 року, однак уповноваженим органом було складено протокол більш ніж через 6 місяців після виявлення правопорушення, тобто з порушенням строків, визначених у ч.4 ст.38 КУпАП, а тому суддя виснував, що провадження у справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю у зв`язку із закінченням шестимісячного строку притягнення до адміністративної відповідальності.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, адвокат Федоров О.С. в інтересах ОСОБА_1 направив засобами поштового зв`язку та безпосередньо до Печерського районного суду міста Києва - апеляційні скарги, які за своїм змістом є ідентичними. 
Тому апеляційний суд вважає, що адвокат Федоров О.С. фактично подав одну апеляційну скаргу на постанову судді, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Печерського районного суду міста Києва від 23 вересня 2025 року. Змінити постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 23 вересня 2025 року в частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП - закрити на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 цього кодексу.
Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження мотивоване тим, що 23 вересня 2025 року суддею першої інстанції у судовому засіданні за участю захисника, ОСОБА_1 та прокурора було повідомлено про те, що провадження у справі буде закрито через закінчення строків, передбачених ст.38 КУпАП. Тобто вина ОСОБА_1 під час розгляду справи, не встановлювалася. Однак копію постанови ні ОСОБА_1 , ні його захиснику наручно не вручено та засобами зв`язку не надіслано. 10 березня 2026 року ОСОБА_1 виявлено, що оскаржувана постанова надіслана судом до Єдиного державного реєстру судових рішень, резолютивна частина якої відрізнялась від проголошеної в судовому засіданні. 16 березня 2026 року адвокат Федоров О.С. звернувся до суду з клопотанням про видачу копії постанови, яку йому було вручено 18 березня 2026 року. Окрім того посилається на те, що в Україні введений воєнний стан, як на поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження.
На обгрунтування доводів апеляційної скарги захисник посилається на те, що положення п.7 ч.1 ст.247 КУпАП є імперативним та не передбачає можливості встановлення вини особи, у разі наявності такої підстави для закриття провадження.
Вказує, що згідно з ст.280 КУпАП при розгляді справи суд з`ясовує, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа у його вчиненні. Однак дослідження цих обставин має процесуальний сенс лише у випадку, коли справа може завершитися притягненням особи до відповідальності. Якщо наявні підстави для закриття провадження, зокрема, у зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності, суд повинен закрити провадження без вирішення питання про винуватість особи.
Вважає, що визнання особи винною у постанові про закриття провадження фактично створює негативні правові наслідки для особи без можливості застосування до неї передбаченої законом процедури притягнення до відповідальності.
Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся апеляційним судом завчасно, в установленому законом порядку. В той же час його захисник - адвокат Федоров О.С. вважав за можливе проводити розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 .
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Федорова О.С., який підтримав доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та доводи апеляційної скарги, пояснення прокурора - Мазепіна Ю.В., який не заперечував щодо поновлення строку на оскарження постанови судді, проте просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що задоволенню підлягає лише клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Печерського районного суду міста Києва від 23 вересня 2025 року у справі щодо ОСОБА_1 , оскільки наведені в ньому обставини дозволяють зробити висновок про те, що цей строк було пропущено з поважних причин. 
З матеріалів справи вбачається, що 23 вересня 2025 року суддею першої інстанції було винесено оскаржувану постанову.
Відповідно до ч.1 ст.285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження адвокат Федоров О.С. зазначив, що судом першої інстанції копію оскаржуваної постанови судді ні ОСОБА_1 , ні йому, наручно вручено не було та засобами поштового зв`язку не надіслано. 10 березня 2026 року ОСОБА_1 було виявлено, що оскаржувану постанову надіслано судом до Єдиного державного реєстру судових рішень. 16 березня 2026 року адвокат Федоров О.С. звернувся до суду з клопотанням про видачу копії постанови, яку йому було вручено 18 березня 2026 року.
Матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_1 та його захисник отримали копію постанови судді Печерського районного суду міста Києва від 23 вересня 2025 року раніше ніж 18 березня 2026 року.
Апеляційну скаргу адвокат Федоров О.С. подав 20 березня 2026 року, тобто протягом десяти днів з дня отримання копії оскаржуваної постанови.
За змістом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п.1 ст.6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Відповідно до практики ЄСПЛ п.1 ст.6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у ст.6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов`язків» (Рішення ЄСПЛ у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany») від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; Рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» («Cudla v. Poland») від 26 жовтня 2000 року).
Однією з основних засад судочинства відповідно до пункту 8 ч.3 ст.129 Конституції України є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.
Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року №11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).
Згідно з приписами ст.289 КУпАП, в разі пропуску строку на оскарження постанови суду з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом, правомочним розглядати скаргу.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що наведені адвокатом Федоровим О.С. у клопотанні доводи про поважність причин пропуску строку на оскарження постанови судді є обґрунтованими, а тому пропущений строк на оскарження постанови судді Печерського районного суду міста Києва від 23 вересня 2025 року підлягає поновленню.
Щодо доводів захисника прозміну постанови судді в частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, то вони не підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності з приписами ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Висновки судді першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації після припинення діяльності стверджуються зібраними у справі доказами, дослідивши які та надавши їм належну правову оцінку, суддя дійшов обгрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень та правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст.172-6 КУпАП, а також необхідності закриття провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, визначених ч.4 ст.38 КУпАП, належним чином мотивувавши своє рішення.
Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність першочергового закриття провадження на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, без встановлення вини особи, слід зазначити таке.
Відповідно до положень ч.4 ст.38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 51, 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.
Так, ст.280 КУпАП встановлено обов`язок суду з`ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому норм щодо відсутності у суду повноважень на встановлення обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі винесення постанови про закриття провадження за п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, указаний Кодекс не містить.
Зі змісту ст.38 КУпАП вбачається, що закриття провадження на зазначеній підставі можливе за одночасної наявності таких умов, як вчинення/виявлення адміністративного правопорушення та сплив встановленого законом строку.
Викладені вище положення свідчать, що закриття провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП можливе лише за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення, оскільки адміністративне стягнення може бути накладено лише на винну особу, а відповідно інститут закриття провадження у зв`язку із закінченням строків накладення стягнення також може бути застосований лише до такої особи.
Апеляційний суд вважає також за потрібне звернути увагу на те, що у разі відсутності у діях особи складу адміністративного правопорушення, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, що виключає можливість закриття такого провадження на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.
Натомість, для обчислення встановленого законом строку для накладення стягнення та закриття провадження у справі у зв`язку зі спливом такого строку необхідним є встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення та дати його вчинення. Тобто закриття провадження у справі за п.7 ч.1 ст.247 КУпАП можливе лише за умови встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення.
Також апеляційний суд звертає увагу на те, що закриття провадження у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення за своєю суттю є закриттям справи із нереабілітуючих підстав, що вказує на необхідність встановлення вини особи. У зв`язку із цим, наявність можливого адміністративного правопорушення, не доведеного та не підтвердженого належними та допустимими доказами, не може бути достатньою підставою для закриття провадження у справі відповідно до п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, що не звільняє суд від обов`язку з`ясувати передбачені ст.280 КУпАП обставини адміністративного правопорушення та винність особи у його вчиненні.
Таким чином постанова судді Печерського районного суду міста Києва від 23 вересня 2025 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-6 КупАП, та закриття провадження на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування апеляційний суд не знаходить, у зв`язку із цим залишає цю постанову судді без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду,
П О С Т А Н О В И В :
Поновити захиснику ОСОБА_1  - адвокату Федорову Олексію Сергійовичупроцесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Печерського районного суду міста Києва від 23 вересня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .
Апеляційну скаргуадвоката Федорова Олексія Сергійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 
Постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 23 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського
апеляційного суду С.М.Верланов