ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/12397/23 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючий суддя  Парінов А.Б., 
судді:  Беспалов О.О., 
Грибан І.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія СПЛІТ ПЛЮС» до Головного управління ДПС у м. Києві, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія СПЛІТ ПЛЮС» звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві та Державної податкової служби України, у якому просило визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління ДПС у м. Києві від 16.02.2022 № 3808623/44016423 про відмову в реєстрації податкової накладної № 7 від 17.01.2022 та зобов`язати Державну податкову службу України здійснити у Єдиному реєстрі податкових накладних реєстрацію цієї податкової накладної датою її фактичного подання — 24.01.2022.
Позов обґрунтовано тим, що після зупинення реєстрації податкової накладної Товариство подало контролюючому органу всі необхідні первинні документи, які підтверджують здійснення господарської операції та не містять дефектів, а відмову прийнято необґрунтовано, оскільки оскаржуване рішення не містить переліку конкретних документів, яких, на думку органу, не вистачає, і не наводить причин неврахування поданих документів.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року позов задоволено: визнано протиправним та скасовано рішення комісії від 16.02.2022 № 3808623/44016423, яким відмовлено у реєстрації податкової накладної № 7 від 17.01.2022; зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати цю податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних датою її подання; вирішено питання розподілу судових витрат.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що квитанція про зупинення реєстрації не містить розрахунку показника критерію ризиковості та не зазначає, які саме документи має надати платник, а оскаржуване рішення про відмову викладене загальною нормою — без конкретизації (підкреслення) ненаданих документів і без мотивів неврахування поданих платником пояснень та документів. Суд встановив, що Товариство надало контролюючому органу всі наявні документи на підтвердження господарської операції, а контролюючий орган не довів ані того, яких документів не вистачає, ані наявності в поданих документах недоліків форми чи змісту, що виключали б реєстрацію. Зобов`язання зареєструвати податкову накладну суд визнав належним способом захисту, що не є втручанням у дискреційні повноваження.
Не погодившись із цим рішенням, Головне управління ДПС у м. Києві подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове — про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. На обґрунтування скарги апелянт посилається на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та без з`ясування всіх обставин справи; що до суду не можуть подаватися документи, які не були підставою прийняття оскаржуваного рішення, з посиланням на постанову Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18; що реальність господарської операції підлягала підтвердженню належними первинними документами, з посиланням на постанову Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 826/5743/14 та інші; що задоволення позову означає перебирання судом на себе функцій контролюючого органу; що вимога зобов`язати зареєструвати податкову накладну є втручанням у дискреційні повноваження контролюючого органу.
У відзиві на апеляційну скаргу Товариство просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін. Зазначає, що оскаржуване рішення про відмову не містить конкретного переліку документів, яких не вистачає; що моніторинг є превентивним заходом і не підміняє податкову перевірку, а тому реальність операції не входить до предмета доказування у спорі про відмову в реєстрації; що посилання апелянта на практику Верховного Суду у справах про скасування податкових повідомлень-рішень є нерелевантними, оскільки податкова перевірка Товариства не проводилася; що в разі надання достатніх документів єдиним законним варіантом поведінки органу є реєстрація податкової накладної.
Колегія суддів встановила такі обставини.
10.06.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія СПЛІТ ПЛЮС» (виконавець) уклало з Приватним акціонерним товариством «Легхарчопостачзбут» (замовник) договір № 1 на сервісно-технічне обслуговування та ремонт холодильного обладнання за адресою м. Київ, вул. Аляб`єва, 15. За пунктом 5.1 цього договору кожна виконана робота оформлюється відповідним актом виконаних робіт.
17.01.2022 сторони підписали акт надання послуг № 7 на суму 244 146,15 грн за ремонт холодильного обладнання на об`єкті «АйсБокс» (м. Київ, вул. Аляб`єва, 15) згідно з пред`явленим 12.01.2022 рахунком № 7. На виконання пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України за датою першої події Товариство склало податкову накладну № 7 від 17.01.2022 і направило її на реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Квитанцією від 24.01.2022 реєстрацію податкової накладної зупинено, оскільки операцію віднесено до пункту 1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій: коди УКТЗЕД/ДКПП товару/послуг 33.12 відсутні в таблиці даних платника як товари/послуги, що постачаються на постійній основі, а обсяг постачання дорівнює або перевищує величину залишку обсягу придбання такого товару/послуги. Товариству запропоновано надати пояснення та копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію.
09.02.2022 Товариство подало контролюючому органу письмові пояснення разом із документами на підтвердження господарської операції за податковою накладною № 7, зокрема договір № 1 від 10.06.2021, акт надання послуг № 7 від 17.01.2022, видаткові та податкові накладні, оборотно-сальдові відомості по рахунках 221 і 631 за 2021 рік, штатний розпис, довідку банку про відкритий рахунок та виписку за 2021 рік, що підтверджується квитанцією № 2 від 09.02.2022.
Рішенням комісії Головного управління ДПС у м. Києві від 16.02.2022 № 3808623/44016423 у реєстрації податкової накладної № 7 від 17.01.2022 відмовлено з підстав неподання платником копій первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг та розрахункових документів та/або банківських виписок з особових рахунків. Конкретного переліку документів, яких не вистачає, оскаржуване рішення не містить.
За пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник зобов`язаний скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних, а за пунктом 201.16 цієї статті реєстрація податкової накладної може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Підпунктом 2 пункту 11 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1165, передбачено, що у квитанції про зупинення реєстрації зазначається критерій ризиковості з розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник, а підпунктом 3 — пропозиція щодо надання пояснень і копій документів, необхідних для розгляду питання про реєстрацію або відмову в реєстрації.
Пунктом 5 Порядку прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.12.2019 № 520, визначено перелік документів, який може надаватися для розгляду питання про реєстрацію, причому формулювання «може включати» свідчить, що такий перелік не є вичерпним. За пунктом 11 цього Порядку комісія приймає рішення про відмову в реєстрації у разі ненадання письмових пояснень, та/або ненадання копій документів відповідно до пункту 5, та/або надання документів, складених чи оформлених із порушенням законодавства. Форма рішення про відмову вимагає, щоб у разі відмови через ненадання документів такі документи були підкреслені, тобто конкретно зазначені.
У цій справі підставою відмови слугувало саме ненадання копій первинних документів та розрахункових документів і/або банківських виписок. Проте Товариство 09.02.2022 подало контролюючому органу пояснення та комплекс документів, які розкривають зміст господарської операції, у тому числі договір № 1 від 10.06.2021, акт надання послуг № 7 від 17.01.2022 та рахунок № 7. Оскільки за пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань є дата першої події, а нею стало надання послуг за актом від 17.01.2022, то первинним документом, що підтверджує цю подію, є саме акт, який Товариство подало. А отже, твердження контролюючого органу про неподання первинних документів не відповідає дійсності.
Водночас оскаржуване рішення не містить переліку конкретних документів, яких, на переконання контролюючого органу, не вистачає, і не наводить мотивів, з яких подані платником документи не взято до уваги, чим порушено вимоги до форми та змісту акта індивідуальної дії. Подібний висновок Верховний Суд виклав у постанові від 20.11.2019 у справі № 826/9457/18, зазначивши, що, надаючи правову оцінку прийнятому податковим органом рішенню, суди повинні з`ясувати, чи містить воно інформацію про те, яких саме документів не надано та яких саме документів не вистачає для реєстрації, як того вимагає форма рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації. У постанові від 27.07.2022 у справі № 520/15348/2020 Верховний Суд наголосив, що контролюючий орган не має права відмовити в реєстрації податкової накладної за відсутності чіткої вимоги щодо необхідних, на його переконання, документів.
Тотожна за змістом підстава відмови вже була предметом оцінки Верховного Суду. У постанові від 17.05.2023 у справі № 140/14282/20, де у реєстрації податкових накладних відмовлено з підстав ненадання первинних документів та банківських виписок, Верховний Суд виснував, що рішення суб`єкта владних повноважень, яке містить лише загальне твердження про ненадання документів без конкретизації (підкреслення) їх переліку, не містить чіткої підстави прийняття та є необґрунтованим, а зобов`язання зареєструвати податкову накладну датою її фактичного подання є належним способом захисту порушеного права.
Доводи апеляційної скарги про необхідність підтвердження реальності господарської операції колегія суддів відхиляє. Здійснення моніторингу відповідності податкових накладних критеріям оцінки ступеня ризиків є превентивним заходом, спрямованим на убезпечення від безпідставного формування податкового кредиту, і не підміняє за своїм змістом проведення податкової перевірки; приймаючи рішення про реєстрацію, контролюючий орган не здійснює повний аналіз господарської операції на предмет її реальності, а аналізує первинні документи лише за зовнішніми (формальними, очевидними) критеріями. Цю позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31.05.2023 у справі № 260/6334/21, від 16.05.2024 у справі № 400/11727/23 та від 24.07.2025 у справі № 420/14450/24. Посилання апелянта на постанову від 20.08.2020 у справі № 826/5743/14 та інші є нерелевантними, оскільки в тих справах предметом розгляду було скасування податкових повідомлень-рішень, прийнятих за наслідками документальних перевірок, тоді як перевірка Товариства не проводилася, а обсяг повноважень контролюючого органу під час моніторингу є іншим.
Безпідставним є й довід апелянта з посиланням на постанову Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18 про те, що суд першої інстанції дослідив документи, які не були підставою прийняття оскаржуваного рішення. Спірні документи Товариство подало комісії 09.02.2022, тобто до прийняття рішення про відмову, що підтверджено квитанцією № 2. Суд першої інстанції перевіряв правомірність відмови саме за тією підставою, з якої її прийнято, а реальність операції до предмета доказування у такому спорі не входить. А отже, виходу за межі предмета доказування суд не допустив, як і не перебирав на себе функцій контролюючого органу.
Не заслуговує на увагу й довід про втручання у дискреційні повноваження. За частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі визначені законом умови і прийняття такого рішення не передбачає права діяти на власний розсуд. Оскільки підстав для зупинення та відмови в реєстрації податкової накладної не встановлено, єдиним правомірним варіантом поведінки контролюючого органу є її реєстрація, тому зобов`язання здійснити реєстрацію не є втручанням у дискрецію, а є ефективним способом захисту. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01.10.2025 у справі № 320/9509/20.
Правомірним є і визначений судом першої інстанції спосіб реєстрації — датою подання податкової накладної. За пунктами 19, 20 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1246, податкова накладна, реєстрацію якої зупинено, реєструється у день набрання законної сили рішенням суду, при цьому датою внесення відомостей до Реєстру вважається день, зазначений у рішенні суду, або день набрання ним законної сили. Реєстрація податкової накладної датою її фактичного подання забезпечує дотримання гарантій остаточного вирішення спору та належне відновлення порушеного права платника, що узгоджується з висновком Верховного Суду у справі № 140/14282/20.
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Аналізуючи всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 77, 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, - 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві – залишити без задоволення. 
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді: О.О. Беспалов
І.О. Грибан

(Повний текст постанови суду виготовлено 03 червня 2026 року)