532/1344/26 
2/532/1043/2026
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2026 р. Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:
судді – Мороз Т.М.,
з участю:
секретаря судового засідання – Крейс О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кобеляки в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, – 

В С Т А Н О В И В:

26.05.2026 суду звернувся представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Позика» із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. У позові вказав, що 27.01.2022 між ТОВ «ФК «Ірбіс» та відповідачем було укладено кредитний договір № 98573121. Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання у зв`язку з чим утворилася заборгованість. 01.09.2025 року між ТОВ «ФК «Ірбіс» та позивачем було укладено договір факторингу, відповідно до якого відступлено право вимоги до відповідача за кредитним договором. На підставі викладеного представник позивача прохав суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором № 98573121 від 27.01.2022 року у розмірі 10200 грн та понесені судові витрати. 
Ухвалою суду від 01.06.2026 по справі відкрито провадження та призначено судове засідання.
Представник позивача Ткаченко Ю. Ю. в судове засідання не з`явилася надала до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача. 
Відповідач ОСОБА_1 надав до суду заяву про визнання позову, в якій також прохав стягнути з нього 50% судового збору, а решту повернути позивачу з державного бюджету. Також прохав зменшити витрати на правову допомогу з 5500 гривень до 1020 гривень, зважаючи на ціну позову у 10200 гривень та неспівмірністю витрат зі складністю справи. 
Суд, розглянувши матеріали справи, дійшов наступного висновку. 
Судом встановлено, що 27.01.2022 між ТОВ «ФК «Ірбіс» та відповідачем укладено договір фінансового кредиту № 98573121, відповідно до якого ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 3000 гривень строком на 27.04.2022. Стандартна процентна ставка у розмірі 3% (а. с. 20-25).
Суду також надано таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача (а. с. 25-26).
Згідно довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 21.10.2025 на банківську картку № НОМЕР_1 було перераховано грошові кошти у розмірі 3000 гривень 27.01.2022 (а. с. 33). 
Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «ФК «Ірбіс» за кредитним договором №98573121 заборгованість становить 10200 гривень, з них за тілом кредиту 3000 гривень, за відсотками 7200 гривень (а. с. 38-39).
01.09.2025 між ТОВ «ФК «Ірбіс» та позивачем укладено договір факторингу №01092025/01 (а. с. 27-31).
Згідно витягу з додатку до договору факторингу №01092025/01 позивач отримав право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №98573121 у розмірі 10200 гривень (а. с. 14). 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
У пункті 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Нормами ч. ч. 3, 6, 12 ст. 11 цього Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: 1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.
Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
На підставі викладеного, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне стягнути зі ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 10200 гривень та задовольнити позовні вимоги.
Відповідно до ч. 3 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Таким чином, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, слід повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 1331,20 грн.
Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому із ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 1331,20 гривень.
Щодо стягнення інших судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Стороною позивача на підтвердження витрат на правову допомогу у розмірі 5500 гривень надано: копію договору про надання правової допомоги №39493634/03 від 02.01.2026, акт надання послуг на підтвердження факту надання правової допомоги від 08.05.2026, детальний опис наданих послуг, відповідно до якого адвокатом надано письмову консультацію щодо спірних правовідносин (30 хв. / 500 гривень), здійснено правовий аналіз спірних правовідносин (1 год. / 1500 гривень), складено позовну заяву (2 год. / 3000 гривень), сформовано додатки до позовної заяви (30 хв. / 500 гривень) (а. с. 12, 15, 17-19). 
Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд має право: - зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №911/3312/21); - з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені у частинах третій-п`ятій, дев`ятій статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами) (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 №922/1964/21).
Подібні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 20.02.2024 у cправі №910/615/14 (№910/5042/22), від 26.09.2024 у cправі № 910/11903/23.
Суд, беручи до уваги позиції сторін, ураховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, ціну позову (10200 гривень), дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення витрат на правову допомогу з відповідача у розмірі 2000 гривень.
Керуючись статтями 12, 259, 263 ЦПК України, суд, 
У Х В А Л И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» заборгованість за кредитним договором № 98573121 від 27.01.2022 року у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» судові витрати: судовий збір у розмірі 1331,20 (одна тисяча триста тридцять одна грн 20 коп.) гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, а всього 3331,20 (три тисячі триста тридцять одна грн 20 коп.) гривень. 
Повернути товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» 50% сплаченого судового збору у розмірі 1331,20 (одна тисяча триста тридцять одна грн 20 коп.) гривень. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. 
Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика», ЄДРПОУ 39493634, місцезнаходження: 04052, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 17, літера Б;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .  

Суддя