ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/29400/25 Суддя (судді) першої інстанції: Білоноженко М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Вівдиченко Т.Р., Карпушової О.В.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії ОСОБА_1 , на коефіцієнти у розмірі 1,11, у розмірі 1,14, у розмірі 1,197, у розмірі 1,0796 та у розмірі 1,115 для забезпечення індексації пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 у відповідності до частини другої статті 42 Закону України № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії ОСОБА_1 за 2017- 2019 роки в розмірі 7763,17 грн., на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,11 з 01.03.2021 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22.02.2021 № 127 «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році», на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,14 з 01.03.2022 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,197 з 01.03.2023 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,0796 з 01.03.2024 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2024 №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,115 з 01.03.2025 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» та у зв`язку з цим провести виплату недоотриманих сум пенсії, починаючи з 03.12.2024.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що під час проведення перерахунку пенсії позивачки відповідачем не проведено індексацію пенсії належним чином шляхом збільшення показника середньої заробітної плати по Україні, який враховується при обчисленні його пенсії на коефіцієнти збільшення у розмірі 1,11, у розмірі 1,14, у розмірі 1,197, у розмірі 1,0796 та у розмірі 1,115 чим порушено право позивача.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року позов задоволено.
Не погоджуючись з вказаним рішення , відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задовленні позовних вимог.
Апеляційний розгляд справи відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних доказів.
Згідно з частинами першою та другою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів вирішено продовжити на розумний строк її апеляційний розгляд.
Перевіривши повноту встановлення фактичних обставин справ та їх правову оцінку, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком з 30.01.2020, обчислену, відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Суд зазначає, що спірним є право на проведення індексації пенсії позивача із застосуванням коефіцієнту збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення її пенсії з коефіцієнтами у розмірі у розмірі 1,11, у розмірі 1,14, у розмірі 1,197, у розмірі 1,0796 та у розмірі 1,115.
Так, за результатами письмового звернення позивача, листом пенсійний орган повідомив позивача, що оскільки, що позивачу призначено пенсію у 2019 році із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2017, 2018, 2019 роки у розмірі 7763,17 грн, перерахунок (індексації) пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії не проводився.
Не погоджуючись з вказаним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує такі норми чинного законодавства та фактичні обставини справи.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормативно-правове регулювання принципів, основних засад, а також механізмів функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування в Україні, включаючи порядок призначення, перерахунку та виплати пенсійних виплат, здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV. Зазначений закон є базовим актом, що визначає правила функціонування пенсійної системи та гарантії соціального забезпечення громадян.
Зокрема, частиною другою статті 42 цього Закону встановлено, що з метою забезпечення індексації пенсій, тобто збереження їх купівельної спроможності в умовах інфляції, щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій. Такий перерахунок здійснюється шляхом підвищення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачувалися страхові внески, і який використовується як база для обчислення пенсії.
При цьому зазначений показник середньої заробітної плати щорічно коригується шляхом його множення на спеціальний коефіцієнт. Цей коефіцієнт визначається як сума двох складових: 50 відсотків темпів зростання споживчих цін за попередній календарний рік (що відображає рівень інфляції) та 50 відсотків темпів зростання середньої заробітної плати в Україні за три календарні роки, що передують року проведення підвищення, порівняно з попереднім трирічним періодом. Такий підхід дозволяє враховувати як інфляційні процеси, так і загальну динаміку доходів населення.
Водночас конкретний розмір підвищення пенсій, а також порядок його застосування визначаються Кабінетом Міністрів України з урахуванням фінансових можливостей бюджету Пенсійного фонду України. При цьому законодавством передбачено мінімальні гарантії щодо розміру такого підвищення.
Так, відповідно до абзацу другого пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2021 року № 127, перерахунок пенсій з 1 березня 2021 року здійснювався із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати на рівні 1,11. Цей перерахунок проводився згідно з Порядком, затвердженим постановою КМУ від 20 лютого 2019 року № 124.
У подальшому аналогічні рішення приймалися урядом щорічно. Зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 118 було встановлено, що з 1 березня 2022 року перерахунок пенсій здійснюється із застосуванням коефіцієнта 1,14. Наступного року, відповідно до постанови КМУ від 24 лютого 2023 року № 168, було застосовано коефіцієнт 1,197. У 2024 році, згідно з постановою КМУ від 23 лютого 2024 року № 185, коефіцієнт збільшення становив 1,0796. Таким чином, щорічна індексація пенсій здійснюється шляхом послідовного збільшення базового показника середньої заробітної плати.
Разом з тим законодавством передбачено механізм мінімального підвищення пенсій. Зокрема, якщо в результаті проведеного перерахунку розмір підвищення пенсії є меншим за встановлений мінімальний поріг (наприклад, 100 гривень), особі встановлюється щомісячна доплата у сумі, якої не вистачає до цього мінімального рівня. Така доплата включається до складу пенсії та враховується при подальших перерахунках.
Аналогічні положення містилися і в наступних урядових рішеннях. Зокрема, у 2022 році мінімальний розмір підвищення становив 135 гривень, а у 2023 та 2024 роках - по 100 гривень. Це означає, що для осіб, у яких розмір пенсії після індексації або не змінювався, або зростав менше ніж на встановлений мінімум, держава гарантувала відповідну доплату.
Відповідно до статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розмір пенсії за віком визначається за формулою:
П = Зп Ч Кс,
де П - розмір пенсії у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) особи, яка враховується для обчислення пенсії; Кс - коефіцієнт страхового стажу, що залежить від тривалості страхового стажу особи.
Водночас, згідно з частиною другою статті 40 цього Закону, показник заробітної плати для обчислення пенсії визначається за формулою:
Зп = Зс Ч (Ск / К),
де Зс - середня заробітна плата в Україні за три роки перед зверненням за пенсією; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати за кожен місяць страхового стажу; К - кількість місяців, за які враховується заробітна плата.
Таким чином, у спрощеному вигляді розмір пенсії можна представити як добуток трьох складових: середньої заробітної плати по Україні, індивідуального коефіцієнта заробітної плати особи та коефіцієнта страхового стажу.
З урахуванням вищезазначених постанов Кабінету Міністрів України, середня заробітна плата, яка використовується для обчислення пенсії, щорічно збільшується шляхом множення на відповідні коефіцієнти (1,11; 1,14; 1,197; 1,0796; 1,115 тощо). Це забезпечує поступове зростання пенсійних виплат.
У випадках, коли навіть після такого збільшення розмір пенсії фактично не змінюється або залишається нижчим за встановлені соціальні гарантії, застосовуються механізми доплат (135 грн у 2022 році, 100 грн у 2023 та 2024 роках).
Порядок проведення таких перерахунків детально врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року № 124, якою затверджено відповідний Порядок. Цей документ визначає алгоритм підвищення пенсій через збільшення показника середньої заробітної плати.
Зокрема, пунктом 1 Порядку встановлено загальний механізм проведення перерахунку пенсій, а пункт 2 визначає, що індексації підлягають, серед іншого, пенсії, призначені відповідно до Закону № 1058-IV.
Пункт 4 Порядку деталізує механізм розрахунку коефіцієнта збільшення, який згодом затверджується Кабінетом Міністрів України. Пункт 7 передбачає, що збільшений показник середньої заробітної плати використовується і при наступних перерахунках пенсій або при зміні виду пенсійного забезпечення.
Важливо зазначити, що винятком із загального правила є ситуація, передбачена пунктом 5 Порядку, яка стосувалася лише 2019 року. У цьому випадку для перерахунку застосовувався спеціально визначений показник середньої заробітної плати станом на 1 жовтня 2017 року, а не той, що використовувався при первинному обчисленні пенсії.
У подальшому всі перерахунки здійснюються з урахуванням уже підвищеного в попередні роки показника середньої заробітної плати. Тобто кожне наступне підвищення «накладається» на попереднє.
Таким чином, у загальному випадку для перерахунку пенсії застосовується саме той показник середньої заробітної плати, який був використаний при її первинному обчисленні, але вже скоригований на відповідні коефіцієнти індексації за попередні роки.
В своєму листі відповідач підтверджує, що збільшення показника середньої заробітної плати по Україні, з якої обчислено пенсію позивача не збільшено на коефіцієнти збільшення у розмірі 1,11, у розмірі 1,14, у розмірі 1,197, у розмірі 1,0796 та у розмірі 1,115. Замість цього встановлені доплати в розмірі 100 грн; 135 грн та 100 грн Тобто індексація пенсії позивача не проведена шляхом збільшення показника середньої заробітної плати по Україні, який враховується для обчислення його пенсії навіть після того як складова пенсії "коефіцієнт заробітної плати" став більше нуля. Індексація проведена за тим самим механізмом, який був встановлений до пенсії позивачки, обчисленої в нульовому розмірі.
З метою поновлення порушеного права позивача на отримання пенсії у належному розмірі слід визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення індексації пенсії позивачу із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії у розмірі у розмірі 1,11, у розмірі 1,14, у розмірі 1,197, у розмірі 1,0796 та у розмірі 1,115.
Поряд з цим, суд зазначає, що відповідно до ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному п.4 ч.2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З системного аналізу вказаних норм ст.245 КАС України можна дійти висновку, що суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення на користь позивача.
Тобто, такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який би гарантував повний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.
Верховний Суд України у своєму рішенні від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення похідних позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу у відповідності до частини другої статті 42 Закону України №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії позивача за 2017-2019 роки в розмірі 7763,17 грн, на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,11 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22.02.2021 № 127 «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році», на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,14 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,197 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,0796 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2024 №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», та починаючи з 01.03.2025 на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,115 (з урахуванням коефіцієнтів збільшення 1,11, 1,14, 1,197 та 1,0796) відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» та у зв`язку з цим провести виплату недоотриманих сум пенсії.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Т.Р. Вівдиченко 

О.В. Карпушова