ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2026 року м.Дніпро Справа № 904/4459/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Чус О.В. - (доповідача),
судді: Кощеєв І.М., Дармін М.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи – підприємця Лахнова Михайла Вікторовича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2025 (повний текст рішення складено та підписано 27.10.2025, суддя Дичко В.О.) у справі № 904/4459/25
за позовом Управління оборонної роботи Запорізької обласної державної адміністрації (69107, Запорізька область, м.Запоріжжя, просп. Соборний, буд. 164, код ЄДРПОУ 45021701) 
до Фізичної особи – підприємця Лахнова Михайла Вікторовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 
про стягнення 52 635 грн,

ВСТАНОВИВ:
В серпні 2025 Управління оборонної роботи Запорізької обласної державної адміністрації звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Фізичної особи – підприємця Лахнова Михайла Вікторовича про стягнення 52 635 грн, у тому числі штрафу в сумі 33 495 грн та пені в сумі 19 140 гривень. Судові витрати просить покласти на відповідача.
В обґрунтування позову зазначає, що Фізична особа підприємець Лахнов Михайло Вікторович порушив строк поставки товару, передбачений п. 4.1 договору про закупівлю №131/ОБ від 01.07.2024 року.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2025 - позовну заяву Управління оборонної роботи Запорізької обласної державної адміністрації до Фізичної особи – підприємця Лахнова Михайла Вікторовича про стягнення 52 635 грн – задоволено.
Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Лахнова Михайла Вікторовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Управління оборонної роботи Запорізької обласної державної адміністрації (69107, Запорізька область, м. Запоріжжя, просп. Соборний, буд.164, код ЄДРПОУ 45021701) 52 635 грн (п`ятдесят дві тисячі шістсот тридцять п`ять гривень 00 копійок), у тому числі штраф у сумі 33 495 грн (тридцять три тисячі чотириста дев`яносто п`ять гривень 00копійок), пеню в сумі 19 140 грн (дев`ятнадцять тисяч сто сорок гривень 00 копійок), судовий збір у сумі 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).
Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Фізична особа – підприємць Лахнов Михайло Вікторович, звернувся через підсистему «Електронний суд» до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить: скасувати рішення суді від 20.10.2025; прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог; судові витрати по справі, у розмірі 2422,40 грн за позов у першій інстанції та 3633.60 грн за апеляційну скаргу, покласти на позивача; стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в першій інстанції. Одночасно скаржник заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалене судом з порушенням норм матеріального і процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин справи, з неправильним застосуванням умов договору та без належної оцінки заперечень, викладених у відзиві на позов. 
Зокрема, скаржник зазначає про те, що під час розгляду справи суд першої інстанції не встановив і не надав належної правової оцінки ключовій фактичній обставині, яка має визначальне значення для наявності чи відсутності прострочення Постачальника. 
Договір про закупівлю №131/ ОБ від 01.07.2024 прямо визначає, що поставка здійснюється до Запорізької області, м. Запоріжжя, але з урахуванням воєнного стану – «за адресою, вказаною Покупцем (за окремою заявкою)» (умова п. 4.1 договору). 
Тобто конкретне місце поставки не є фіксованим, а має бути визначене Покупцем шляхом направлення окремої заявки Постачальнику, після чого стає можливим належне виконання зобов`язання з поставки. Ця умова відтворена також у матеріалах справи та у відзиві Відповідача, де зазначено, що поставка товару здійснюється за адресою, яку повідомляє Покупець у окремій заявці, і що така заявка Відповідачу не надходила.
У відповіді на відзив Позивач фактично підтвердив відсутність направленої Відповідачу заявки з адресою, стверджуючи лише, що, на його думку, Постачальник мав «вжити заходів» і поставити товар без отримання такої заявки. Однак подібна позиція суперечить погодженій сторонами конструкції договору.
Суд першої інстанції, не встановивши факту прострочення Покупця та не оцінивши визнання Позивача щодо ненадання адресної заявки, дійшов передчасного та помилкового висновку про наявність прострочення Постачальника з 11.07.2024, чим порушив вимоги статей 73– 79 та 86 ГПК України щодо повного й об`єктивного дослідження доказів та мотивованої оцінки доводів сторін.
Також, суд першої інстанції залишив поза увагою питання непропорційності та неспівмірності заявлених до стягнення санкцій наслідкам порушення, а також внеску самого Покупця у виникнення спірної ситуації. За змістом п. 9.3 договору на Постачальника покладено пеню 0,1% вартості товару за кожен день прострочення та додатковий штраф 7% за прострочення понад 30 днів. У цій справі сумарно заявлені санкції становлять 52 635 грн, тобто понад 11% ціни договору, при тому, що товар фактично поставлено, Покупець його прийняв і не заявляв про будь-які збитки чи інші негативні наслідки, окрім формального посилання на календарний строк. Принципи справедливості, добросовісності та розумності як загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) разом зі свободою договору (стаття 627 ЦК України) не усувають обов`язок суду контролювати співмірність відповідальності наслідкам порушення. Саме тому частина третя статті 551 ЦК України та стаття 233 ГК України надають суду повноваження зменшувати розмір неустойки, якщо вона є явно завеликою порівняно з наслідками порушення, а також з урахуванням поведінки кредитора та ступеня виконання зобов`язання боржником. У цій справі суд взагалі не дослідив співмірність санкцій і не застосував наведені норми, хоча Відповідач у відзиві звертав увагу, що прострочення було спричинене бездіяльністю Покупця, який не надав адресу поставки і, відповідно, сам створив перешкоду для своєчасного виконання.
Суд першої інстанції незаконно визнав розрахунок санкцій законним, не врахувавши цю непропорційність, хоча відповідно до позиції Верховного Суду у постанові від 01 червня 2021 року у справі № 910/12876/19, стягнення пені та штрафу повинно бути пропорційним завданій шкоді та не суперечити принципу справедливості, а в цій справі позивач не довів жодних збитків від затримки, товар було поставлено в повному обсязі. 
Таким чином, застосування санкцій у повному обсязі є несправедливим і порушує статтю 3 Господарського процесуального кодексу України щодо пропорційності, а суд мав зменшити розмір санкцій відповідно до статті 551 Цивільного кодексу України, яка дозволяє суду зменшити неустойку, якщо вона значно перевищує розмір збитків.
Крім того, суд першої інстанції не врахував сплив спеціальної позовної давності щодо вимог про стягнення пені та штрафу. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується скорочена позовна давність тривалістю один рік. Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права (стаття 261 ЦК України). Позивач сам визначає момент порушення як 10.07.2024 - останній день строку поставки, а отже право на звернення за стягненням неустойки виникло не пізніше 11.07.2024. Водночас позовну заяву подано 12.08.2025, тобто після спливу одного року з моменту виникнення права на вимогу про неустойку. За статтями 257, 258 та 267 ЦК України сплив позовної давності є самостійною підставою для відмови у позові в цій частині за заявою сторони спору, і Відповідач у межах апеляційного перегляду прямо заявляє про застосування наслідків спливу спеціальної позовної давності. Враховуючи, що справа розглядалася у спрощеному порядку без виклику учасників, апеляційний суд зобов`язаний надати оцінку цьому запереченню та застосувати норми матеріального права незалежно від формального підходу суду першої інстанції, який взагалі не дослідив питання строків позовної давності. 
Таким чином, сукупність встановлених і підтверджених матеріалами справи обставин свідчить, що прострочення Постачальника не доведене, оскільки Покупець не виконав власного обов`язку з надання адресної заявки, а відтак має місце прострочення кредитора у розумінні статті 613 ЦК України.
У зв`язку з цим рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2025 у справі №904/4459/25 підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з неповним з`ясуванням фактичних обставин, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Згідно до протоколу автоматизованогорозподілу судової справи між суддями від 21.11.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Дармін М.О.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.11.2025 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 904/4459/25. Доручено Господарському суду Дніпропетровської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 904/4459/25.
28.11.2025 матеріали даної справи надійшли до ЦАГС.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи – підприємця Лахнова Михайла Вікторовича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2025 у справі № 904/4459/25. Зупинено дію оскаржуваного рішення на час розгляду апеляційної скарги. Визначено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.
22.12.2025 від позивача до ЦАГС надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про те, що згідно п. 1.4 Договору про закупівлю 131/ОБ від 01.07.2025 року (далі - Договір) «Дана закупівля здійснюється відповідно до постанови КМУ від 12.10.2022 №1178 «Особливості здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму військового стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування» з урахуванням принципів здійснення публічних закупівель, передбачених законодавством у сфері публічних закупівель, з метою забезпечення потреб військових частин Збройних Сил України, інших військових формувань, підрозділів, тощо, які беруть участь у захисті суверенітету нашої держави та виконують бойові завдання а також з метою підвищення обороноздатності ЗСУ і ТРО». 
В п. 4.1 Договору про закупівлю 131/ОБ від 01.07.2025 було визначено адресу поставки Товару – місто Запоріжжя.
Отже, Договором з урахуванням приписів чинного законодавства та вимог безпеки чітко визначено місце поставки – м. Запоріжжя. При цьому в розділі 15 Договору чітко зазначене місцезнаходження Покупця – м. Запоріжжя, пр. Соборний, 164, що також відповідає офіційним відомостям, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Таким чином, Договір містить достатньо даних, необхідних для виконання постачальником обов`язку щодо доставки товару. Для виконання своїх зобов`язань за договором та доставки товару за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, 164 у строки, встановлені договором постачальник не потребував отримання будь-яких додаткових інструкцій, заявок, повідомлень.
Відповідачем не надано доказів направлення на адресу позивача листів щодо наявності товару та готовності його до відвантаження. Позивач не відмовлявся приймати від Відповідача Товар, в свою чергу Відповідач мав об`єктивну можливість і врешті виконав обов`язок щодо поставки Товару до м. Запоріжжя без вчинення будь яких дій зі сторони Позивача. Визначення конкретної адреси доставки Товару має значення при доставці Товару транспортним засобом постачальника. Товар Відповідачем було поставлено через перевізника ТОВ «Нова пошта», а не шляхом доставки до міста Запоріжжя транспортом. 
Отже, підстави вважати, що мало місце прострочення кредитора зі сторони Позивача, відсутні.
На думку позивача, Затримка поставки Товару зумовлена не простроченням кредитора, а відсутністю Товару на складі Відповідача. Про відсутність у відповідача товару на момент настання строку поставки зазначено самим відповідачем у відзиві на позовну заяву, на підтвердження чого також надано докази вчинення терористичних актів, внаслідок яких відповідач прострочив поставку товару. Також Відповідач у відзиві на позовну заяву підтвердив, що він повідомляв представника Позивача про відсутність товару та затримку поставки.
Під час розгляду справи судом першої інстанції Відповідачем не заявлялось клопотання про зменшення розміру неустойки та не було надано доказів на підтвердження існування обставин, які підлягають врахуванню під час вирішення питання про зменшення розміру штрафних санкцій. Таким чином, оскільки Відповідачем не заявлялось клопотання про зменшення розміру неустойки та не надавались відповідні докази, суд першої інстанції не повинен був ці обставини з`ясовувати та виніс законне й обґрунтоване рішення на підставі тих обставин, на які посилались сторони та які відповідно підлягали з`ясуванню.
Таким чином, розмір штрафних санкцій в Договорі про закупівлю 131/ОБ від 01.07.2025 року було визначено у відповідності до приписів ст. 231 ГК України, оскільки закупівля здійснювалась за рахунок бюджетних коштів.
Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами у розумінні статей 76, 77 ГПК України наявності обставин, на підставі яких можливо встановити наявність підстав для зменшення нарахованої пені та штрафу.
Законом №3450-ІХ від 08.11.2023 встановлено, що на період дії воєнного стану перебіг позовної давності зупиняється. Надалі Законом №4434-ІХ визначено відновлення перебігу позовної давності з 04.09.2025. Отже, увесь час дії воєнного стану до цієї дати не зараховується до строку позовної давності, тому відповідний строк позовної давності не є пропущеним.
З огляду на вищевикладене, позивач вважає, що доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі є безпідставними, так як правова позиція останнього заснована на помилковому тлумаченні норм чинного законодавства, у зв`язку з чим, керуючись ст. 276 ГПК України прошу апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до положень ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Як вбачається з матеріалів даної справи, 01 липня 2024 року між Управлінням оборонної роботи Запорізької обласної державної адміністрації (далі – покупець) та Фізичною особою – підприємцем Лахновим Михайлом Вікторовичем (далі – постачальник) укладено договір про закупівлю № 131/ОБ (а.с. 9-14, далі – Договір). (а.с. 09-13)
Відповідно до пункту 1.1 Договору постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця у погоджені сторонами строки супутникові модеми Starlink Internet Satellite Dish kit v2 Roam для потреб Сил оборони України (код ДК 021:2015: 32530000-7 Телекомунікаційне супутникове обладнання) (далі – товар), вказаний у специфікації, додаток 1 до цього Договору, що є невід`ємною його частиною, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених у цьому Договорі.
Згідно з пунктом 1.2 Договору найменування товару, кількість та ціна за одиницю, що передається постачальником покупцю, зазначено у додатку 1 до цього Договору.
Відповідно до пункту 2.1 Договору загальна вартість Договору визначена на підставі додатка № 1 до даного Договору та складає: 478 500 (чотириста сімдесят вісім тисяч п`ятсот гривень 00коп.), без ПДВ.
Згідно з пунктом 2.2 Договору ціна цього Договору включає в себе сплату податків і зборів, обов`язкових платежів, що сплачуються або мають бути сплачені, усіх інших витрат постачальника, пов`язаних з пакуванням, маркуванням, доставкою, зборкою, завантаженням та розвантаженням товару на склад покупця.
Невраховані постачальником окремі витрати не сплачуються покупцем окремо та вважаються врахованими у ціні цього Договору.
Відповідно до пункту 3.1 Договору розрахунки за Договором здійснюються в національній валюті України.
Згідно з пунктом 3.2 Договору оплата здійснюється покупцем за фактично отриманий належної якості товар шляхом безготівкового переказу коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у даному Договорі, протягом 30 (тридцяти) днів після підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної.
Відповідно до пункту 3.6 Договору датою здійснення оплати за товар вважається дата перерахування коштів з рахунку покупця на банківський рахунок постачальника.
Згідно з пунктом 4.1 Договору постачальник власними силами, засобами та за власний рахунок відповідно до умов даного Договору зобов`язується здійснити поставку (доставку) товару за адресою: Запорізька обл., м. Запоріжжя (з метою уникнення загрози, за адресою, вказаною покупцем (за окремою заявкою) до 10.07.2024 року.
Згідно з пунктом 4.2 Договору поставка товару за цим Договором може бути здійснена як у повному обсязі, так і частинами, в межах строку поставки, визначеному в п. 4.1 даного Договору.
Відповідно до пункту 4.3 Договору факт приймання товару, а також відсутність зауважень до товару підтверджується підписанням уповноваженими представниками сторін належним оформленої накладної на товар (на кожну поставлену партію/частину товару).
Згідно з пунктом 4.4 Договору датою поставки товару є дата його передачі уповноваженому представнику покупця та підписання видаткової накладної.
Відповідно до пункту 4.7 Договору право власності замовника на отриманий товар виникає з моменту передачі покупцю товару.
Згідно з абзацом 4 пункту 4.8 Договору, якщо фактичний строк поставки товару з урахуванням строку заміни невідповідного товару на відповідний перевищує строк, визначений п.4.1 даного Договору, така поставка вважається простроченою.
Згідно з пунктом 4.10 Договору зобов`язання по складанню усіх необхідних накладних та актів покладається на постачальника.
Відповідно до підпункту 7.2.9 пункту 7.2 Договору покупець має право на відшкодування збитків та сплату неустойки (штрафу, пені тощо) у випадках невиконання та/або неналежного виконання постачальником своїх зобов`язань за цим Договором.
Згідно з підпунктом 7.3.1 пункту 7.3 Договору постачальник зобов`язаний поставляти покупцю товар в строк та на умовах, передбачених даним Договором.
На підставі пункту 9.1 Договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань, передбачених даним Договором, сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором та додатково чинним законодавством України.
Згідно з пунктом 9.6 Договору сплата штрафних санкцій, пені та компенсація збитків не звільняє винну сторону від виконання зобов`язань за Договором.
Відповідно до пункту 10.2 Договору сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим Договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна протягом 14-ти календарних днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі шляхом направлення офіційного листа на офіційну електронну адресу (або електронну адресу, зазначену в Договорі). Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про настання чи припинення обставин непереборної сили позбавляє сторону права посилатися на них як на обставини, що звільняють від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором.
Згідно з пунктом 11.2 Договору, якщо сторони неспроможні вирішити спори або суперечності, що виникають з цього Договору або мають відношення до нього, шляхом переговорів та консультацій, то такі спори або суперечності вирішуються у судовому порядку відповідно до норм матеріального та процесуального права України. 
Згідно з пунктом 11.3 Договору усі спори між сторонами, з яких не було досягнуто згоди, вирішуються у відповідності до чинного законодавства України.
Згідно з пунктом 12.1 Договору цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін.
Відповідно до пункту 12.2 Договору строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 12.1 цього Договору, і діє до 31.12.2024, а в частині оплати за поставлений товар – до повного виконання сторонами узятих на себе зобов`язань.
Згідно з пунктом 14.9 Договору, підписуючи даний Договір, постачальник підтверджує, що має можливість поставити товар під час воєнного стану, що діє на території України на час укладення Договору.
На підставі пункту 14.10 Договору всі повідомлення/листування, якими обмінюються сторони, вважаються належним чином доставленими, якщо отримано відповідне документальне підтвердження за адресою покупця/постачальника, вказаною в розділі 16 цього Договору (цінний лист з описом вкладення тощо).
Будь-які повідомлення, які направляються факсом та/або електронною поштою покупцем та/або постачальником (вказані в розділі 16 цього Договору), мають юридичну силу. Належним підтвердженням направлення документа та його отримання будь-якою із сторін є звичайне технічне підтвердження відповідного обладнання покупця чи постачальника про відправлення документа: звіт факсимільного апарата, звіт сервера про відправлення електронного повідомлення тощо. 
Сторонами підписано та скріплено печатками специфікацію, що є додатком 1 до Договору (а.с. 14, далі – Специфікація) та згідно з пунктом 15.1 Договору є невід`ємною його частиною. (а.с. 14)
У Специфікації зазначені супутникові модеми Starlink Internet Satellite Dish kit v2 Roam у кількості 30 штук, за ціною 15 950 грн за штуку, загальною вартістю 478 500 грн (без ПДВ).
За видатковою накладною № ЛВ092 від 20.08.2025 (а.с. 15), яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками, товар на суму 478 500 грн за договором № 131/ОБ від 01.07.2024 поставлено 20.08.2024 року. (а.с. 15)
14 листопада 2024 року позивач звернувся до відповідача з вимогою № 401 від 14.11.2024 про сплату штрафних санкцій (а.с. 16). Управління оборонної роботи Запорізької обласної державної адміністрації вимагало сплатити на його користь штрафні санкції за порушення строку поставки товару за договором про закупівлю № 131/ОБ від 01.07.2024 у сумі 52 635 гривень. Також повідомило, що у випадку відмови від сплати штрафних санкцій буде змушене звернутися до суду за захистом своїх прав. Указана вимога направлена засобами поштового зв`язку на юридичну адресу Фізичної особи – підприємця Лахнова Михайла Вікторовича (а.с. 16-17). Відповідь на зазначену вимогу не надходила.
Позивач указує, що відповідач не сплатив штрафні санкції, передбачені пунктом 9.3 Договору в сумі 52 365 грн, а саме: штраф у розмірі 7% у сумі 33 495 грн та пеню в сумі 19 140 грн, що стало причиною виникнення спору та звернення з позовом до господарського суду.
Задовольняючи позовну заяву суд першої інстанції виснував, що за договором товар мав бути поставлений до 10 липня 2024 року, однак фактично його передали лише 20 серпня 2024 року. Це підтверджується підписаною обома сторонами видатковою накладною. Отже, мало місце прострочення виконання зобов`язання з боку постачальника.
Оскільки договір прямо передбачає відповідальність за таке порушення – пеню за кожен день прострочення та штраф при простроченні понад 30 днів - суд визнав вимогу покупця про їх сплату правомірною. Поєднання пені та штрафу за одне порушення не суперечить закону, адже сторони вільно погодили таку умову в договорі.
Також судом встановлено, що Відповідач заперечував проти позову, посилаючись на те, що покупець не надав йому заявки з конкретною адресою доставки, що унеможливило вчасну поставку. Також він зазначав, що затримка сталася через труднощі з придбанням та ввезенням товару в Україну, про що він нібито повідомляв телефоном. Однак, суд відхилив ці доводи з таких підстав: по-перше, договірна адреса (м. Запоріжжя) була визначена, а заявка мала другорядне значення для уникнення загроз. Більше того, фактично постачальник відправив товар через транспортну компанію без жодної заявки, що спростовує його аргумент про неможливість виконання; по-друге, умови договору вимагають письмового повідомлення про будь-які обставини, що заважають виконанню (зокрема, форс-мажор). Телефонна розмова не є належним повідомленням, а доказів надсилання письмового попередження відповідач не надав.
Покупець направив підприємцю письмову вимогу сплатити штрафні санкції, однак відповіді не отримав, а гроші добровільно перераховані не були. Суд перевірив розрахунки позивача – пеню за період прострочення та 7% штрафу – і визнав їх правильними.
Таким чином, оскільки факт порушення строку поставки доведений, вина відповідача не спростована, суд задовольнив позов повністю та стягнув з відповідача на користь позивача загалом 52 635 гривень (з яких 33 495 грн – штраф, 19 140 грн – пеня).
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та звертає увагу на наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 175 Господарського кодексу України (що діяв на момент виникнення правовідносин сторін) майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України).
Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
У відповідності до положень ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно із ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Так, згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно із ч.1, 2 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.
Частина 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч.1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Як вбачається з матеріалів справи та зазначалося вище, між позивачем як покупцем відповідачем як постачальником було укладено договір про закупівлю, згідно з умовами якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця товар, вказаний у Специфікаціях (додаток 1 цього договору), що є невід`ємною його частиною, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених у цьому договорі.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору № 131/ОБ від 01.07.2024 та специфікації до нього, ФОП Лахнов Михайло Вікторович/відповідач поставив позивачу замовлену продукцію на загальну суму 478 500,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною № ЛВ092 від 20.08.2024. (а.с. 15)
На думку позивача, в порушення умов договору відповідач свої зобов`язання щодо поставки Товару виконав несвоєчасно, товар було поставлено згідно видаткової накладної № № ЛВ092 від 20.08.2024 з порушенням строків, встановлених Договором, у зв`язку з чим останнім було здійснено нарахування пені у розмірі 19 140,00 грн, яка нарахована за період прострочення виконання зобов`язання з 11.07.2024 лр 20.08.2024 (не включно), а також штрафу у розмірі 7 % у сумі 33 495, 00 грн.
Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до частин 1, 2 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів (ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України).
Однак, судова колегія зазначає, що у п. 4.1. договору сторони домовились, що відповідач власними силами, засобами та за власний рахунок відповідно до умов даного Договору зобов`язується здійснити поставку (доставку) Товару за адресою: Запорізька обл. м. Запоріжжя, (з метою уникнення загрози, за адресою вказаною позивачем (за окремою заявкою) до 10 липня 2024 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 4 ст. 612 ЦК України, прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.
Відповідно до ч. 1 ст. 613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.
Таким чином, виконання зобов`язання боржником може бути відстрочене на час прострочення кредитора, якщо останній не вчинив дій, необхідних для виконання. Тобто, в такому випадку боржник не буде вважатися таким, що прострочив, та не буде нести за це відповідальність до моменту вчинення кредитором передбачених договором, необхідних дій.
Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.04.2023 у справі № 904/9431/21.
З огляду на викладене, судова колегія вважає, що відповідно до умов п. 4.1 Договору, обов`язок відповідача щодо поставки товару виникає лише після вчинення позивачем попередньої дії - направлення окремої заявки із зазначенням конкретної адреси поставки в межах м. Запоріжжя. Саме така заявка є необхідною умовою для реалізації відповідачем обов`язку поставки обумовленого сторонами товару, оскільки без визначення остаточної адреси товар не може бути поставлений належним чином.
Таким чином, обов`язку відповідача щодо поставки товару передує обов`язок позивача надати окрему вказівку щодо конкретного місця поставки, шляхом направлення відповідної заявки. Невиконання позивачем цього обов`язку виключає можливість визнання відповідача таким, що прострочив виконання зобов`язання. Це відповідає приписам ч.1 ст. 613 Цивільного кодексу України та узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 04.04.2023 у справі № 904/9431/21.
З матеріалів справи вбачається відсутність доказів виконання позивачем вимог пункту 4.1 Договору щодо повідомлення відповідача про точне місце поставки, що позивачем не заперечується.
Таким чином, у даній ситуації має місце прострочення кредитора у розумінні частини першої статті 613 Цивільного кодексу України, оскільки саме з вини позивача поставка товару не могла бути здійснена у погоджений сторонами в договорі строк.
В свою чергу, позивач вважає, що відповідач повинен був повідомити про наявність товару та готовність до відвантаження і лише після отримання такого повідомлення у покупця виникає обов`язок надати постачальнику повідомлення про конкретне місце поставки. Водночас, відповідачем не надано доказів направлення на адресу позивача листів щодо наявності товару та готовності його до відвантаження.
Також, за доводами позивача, в Договорі було визначено місце поставки товару - місто Запоріжжя. При цьому, після доставки товару до міста Запоріжжя та повідомлення про це Покупця, Постачальник отримує детальні інструкції щодо передачі Товару. Відповідач, посилаючись на ту обставину, що ним не могли бути виконані зобов`язання щодо поставки Товару у встановлений строк через відсутність конкретної адреси, куди повинна здійснюватись доставка Товару, не надав жодного доказу, що ним було здійснено доставку Товару до міста Запоріжжя у встановлений строк.
Зазначені доводи позивача колегія суддів відхиляє, оскільки пункт 4.1 договору прямо встановлює, що доставка товару має бути здійснена за конкретною адресою, вказаною позивачем за окремою заявкою, що прямо покладає на позивача обов`язок повідомити відповідача про конкретне місце доставки шляхом подання відповідної заявки. Жодної зустрічної умови про те, що така заявка подається лише після повідомлення відповідачем про готовність товару, в договорі не передбачено.
За встановлених обставин у їх сукупності суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову є помилковими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи і нормам матеріального права.
Позивач належними засобами доказування не довів наявності правових підстав для задоволення позову.
Згідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зважаючи на те, що висновок суду першої інстанції про задоволення позову не відповідає положенням статей 86, 236, 269 ГПК України щодо ухвалення законного та обґрунтованого рішення відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права (всебічного, повного, об`єктивного і безпосереднього розгляду всіх обставин справи в їх сукупності), а наведені скаржником підстави для скасування оскаржуваного рішення знайшли підтвердження під час апеляційного провадження, колегія суддів визнає апеляційну скаргу відповідача такою, що підлягає задоволенню. Відтак, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Судові витрати пов`язані з розглядом справи слід розподілити згідно вимог ст. 129 ГПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фізичної особи – підприємця Лахнова Михайла Вікторовича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2025 у справі № 904/4459/25 задовольнити.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2025 у справі № 904/4459/25 скасувати.
Прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Стягнути з Управління оборонної роботи Запорізької обласної державної адміністрації (69107, Запорізька область, м.Запоріжжя, просп. Соборний, буд. 164, код ЄДРПОУ 45021701) на користь Фізичної особи – підприємця Лахнова Михайла Вікторовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 3633,60 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.
Видачу наказу доручити Господарського суду Дніпропетровської області.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя М.О.Дармін