П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 686/10521/26 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Стефанишин С.Л. 
Суддя-доповідач - Канигіна Т.С. 
17 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Канигіної Т.С. 
суддів: Кузьмишина В.М.  Слободонюка М.В. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 квітня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського 2 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Полець Юрія Михайловича, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
У квітні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до поліцейського 2 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Полець Юрія Михайловича, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування постанов про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, а саме просив:
- визнати протиправною і скасувати постанову серії ЕНА № 6487723 від 09.01.2026 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування поданого позову зазначено, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню з винесенням постанови про закриття провадження на підставі частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з недоведеністю наявності події правопорушення належними доказами.
ІІ. ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23.04.2026 в задоволенні позову відмовлено.
ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 09.01.2026 поліцейського 2 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Хмельницькій області капралом поліції Полець Ю.М., під час виконання службових обов`язків в м. Хмельницькому по вул. Вокзальна, 133/1а близько 17 год.39 хв., було виявлено, що водій транспортного засобу Субару д.н.з. Субару д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті ліворуч, чим порушив пункт 9.2 (б) ПДР України, внаслідок чого вчинив правопорушення, передбачене частиною другою статті 122 КУпАП.
За дане правопорушення відповідачем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за зазначене правопорушення безпеки дорожнього руху серії ЕНА №6487723 від 09.01.2026 та притягнуто позивача до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн.
Не погоджуючись з постановою про адміністративне правопорушення серії ЕНА №6487723 від 09.01.2026, позивач звернувся до суду з даним позовом.
ІV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КпАП України, підтверджується належними та допустимими доказами.
Суд дійшов висновку, що в ході розгляду справи встановлено вину позивача у вчиненні вище зазначеного адміністративного правопорушення, а тому позов не є обґрунтованим та не підлягає до задоволення, а доводи позивача не спростовують позиції відповідача.
V. ПРОВАДЖЕННЯ В СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Особа, яка подала апеляційну скаргу, – ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування своїх доводів скаржник зазначає, що:
- суд не надав жодної оцінки тому, що наданий працівниками поліції відеозапис не може бути прийнятий судом як належний та допустимий доказ, оскільки він не ідентифікований у самій постанові серії ЕНА №6487723 від 09.01.2026 як джерело доказів;
- суд не встановив те, що відповідно до запису з відеореєстратора не можливо чітко вказати номерний знак транспортного засобу в момент маневру, оскільки не видно номерного знаку, неможливо стверджувати, що автомобіль, який нібито порушив ПДР, і автомобіль, який був зупинений - це один і той самий транспортний засіб, що в свою чергу суперечить чинному законодавству та сталій судовій практиці;
- суд першої інстанції, будучи зобов`язаним перевірити законність дій суб`єкта владних повноважень у повному обсязі, формально підійшов до виконання цього обов`язку, не проаналізувавши порушення процедурних прав позивача, передбачених статтями 268, 279 КУпАП.
Крім того, позивач в апеляційній скарзі окремо звертає увагу на факт грубого порушення судом першої інстанції вимог КАС України щодо порядку ухвалення та підписання судового рішення, зокрема на: "порушення таємниці наради суддів", "порушення вимог статті 242 КАС України", "обмеження прав сторони на оскарження".
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача, указавши, що повністю погоджується з позицією суду першої інстанції та вважає підстави апеляції скарги такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки відповідач при винесенні оскаржуваної постанови з дотриманням норм КУпАП керувався виключно доказами щодо вчинення позивачем вказаного правопорушення, що є належними та допустимими доказами та не свідчить про протиправність дій працівників поліції при розгляді справи та спірної постанови відповідача. 
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача. Цією ж ухвалою закінчено підготовку справи та призначено її до апеляційного розгляду в судовому засіданні на 17.06.2026.
Водночас, 16.06.2026 позивачем через систему "Електронний суд" подано клопотання про відкладення апеляційного розгляду справи на іншу дату у зв`язку з неможливістю прийняти участь.
Суд апеляційної інстанції розглянувши клопотання позивача про відкладення розгляду справи, не знаходить підстав для його задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої та другої статті 313 КАС України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи у разі неявки учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Обґрунтовуючи необхідність відкладення розгляду справи, заявник послався на те, що обіймає посаду заступника начальника юридичного відділу виконавчого апарату Хмельницької обласної ради. Відповідно до його посадових обов`язків на нього покладено обов`язок безпосереднього та обов`язкового юридичного супроводу пленарного засідання 30-ї сесії Хмельницької обласної ради, яке відбудеться 17.06.2026 об 10-00, що збігається із датою судового засідання.
Проте позивачем не обґрунтовано підстави нездійснення цих же функцій, зокрема, саме начальником цього відділу. 
Суд також враховує, що дана справа належить до категорії справ, визначених статтею 286 КАС України, для яких законом установлено скорочені строки судового розгляду, а також застосовуються певні особливості щодо повідомлення учасників справи про дату, час та місце її розгляду, які передбачені статтею 268 КАС України.
При цьому частина третя статті 268 КАС України імперативно визначає, що неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції. 
За наведених обставин, оскільки усі учасники справи були належним чином повідомлені про її розгляд, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Отже, враховуючи неприбуття учасників справи в судове засідання, апеляційний суд здійснює розгляд справи в порядку письмового провадження.
VI. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 31 зазначеного Закону поліція може застосовувати такі превентивні заходи: застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Згідно зі статтею 40 цього ж Закону поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.
Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху.
За змістом частини другої статті 16 Закону України "Про дорожній рух" водій зобов`язаний, зокрема:
мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством;
виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, а водії військових транспортних засобів - поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами.
Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України "Про дорожній рух" регулюються Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.
Пунктом 1.3 ПДР передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Також згідно із пунктом 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Маневрування (маневр) - початок руху, перестроювання транспортного засобу в русі з однієї смуги на іншу, поворот праворуч чи ліворуч, розворот, з`їзд з проїзної частини, рух заднім ходом (пункт 1.10 ПДР).
Відповідно до пункту 9.2 ПДР водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.
Частиною другою статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, що тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (частина перша статті 9 КУпАП).
За загальними правилами статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення і складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП: доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Частиною першою статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 75 КАС України достовірним є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а частини перша - друга статті 76 КАС України передбачають, що достатнім є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, та суд вирішує питання про достатність доказів відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
VIІ. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Колегія суддів погоджується з указаним вище висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Так, з аналізу вищенаведених норм встановлено, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.
Невиконання цього обов`язку є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності в порядку частини другої статті 122 КУпАП України.
Згідно з матеріалами справи на підтвердження вчиненого позивачем адміністративного правопорушення відповідачем надано диск з файлами відеозапису з відеореєстратора, розміщеного в салоні патрульної машини.
Дослідивши наданий відповідачем відеозапис, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що наявні у справі докази підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а саме те, що водій транспортного засобу марки "Субару", державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , під час виконання повороту ліворуч не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку.
Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи підтверджується факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачене частиною другою статті 122 КУпАП, що у свою чергу доводами апеляційної скарги не спростовується. Оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності винесено правомірно, є законною та скасуванню не підлягає.
При цьому колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що суд першої інстанції формально підійшов до перевірки законності дій суб`єкта владних повноважень та не надав належної оцінки дотриманню процедурних прав позивача, передбачених статтями 268 (права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності) та 279 КУпАП (порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення), з огляду на таке.
Апеляційний суд зазначає, що такі твердження позивача не обґрунтовані з наданням доказів, які б свідчили про порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону або неповне дослідження обставин справи, зокрема позивач не навів конкретних обставин, які б підтверджували, що суд залишив поза увагою певні докази чи доводи сторін або не перевірив законність оскаржуваної постанови у повному обсязі.
Крім того, сам по собі факт незгоди позивача з висновком суду першої інстанції не свідчить про формальний розгляд справи чи порушення принципу повного та всебічного дослідження доказів. Незгода сторони з правовою оцінкою встановлених обставин не є безумовною підставою для висновку про незаконність оскаржуваного судового рішення.
Матеріали справи свідчать, що суд першої інстанції дослідив надані сторонами докази, перевірив обставини, покладені в основу притягнення позивача до адміністративної відповідальності, надав їм належну правову оцінку та виклав мотиви, з яких дійшов відповідних висновків. При цьому позивачем не доведено, яким саме чином можливі процесуальні порушення, на які він посилається, вплинули на правильність вирішення справи або призвели до обмеження його права на захист.
Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що наведені в апеляційній скарзі доводи щодо нібито грубого порушення судом першої інстанції вимог КАС України, зокрема про "порушення таємниці наради суддів", "порушення вимог статті 242 КАС України" та "обмеження права на оскарження", не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи та не ґрунтуються на фактичних обставинах і матеріалах справи.
Так, зміст зазначених тверджень позивача свідчать про їх шаблонний та узагальнений характер, без наведення конкретних фактів, які б підтверджували наявність відповідних процесуальних порушень. Такі формулювання можуть бути наслідком використання автоматизованих інструментів підготовки текстів, у тому числі систем генеративного штучного інтелекту, які здатні формувати відповіді на підставі статистичних моделей без перевірки їх відповідності фактичним обставинам конкретної справи.
Колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, викладені в ухвалі від 15.01.2026 у справі № 240/14153/24, у якій ВС зазначив:
"...Верховний Суд звертає увагу на тому, що використання ШІ для підготовки процесуальних документів саме по собі не заборонено. Проте відповідальність за достовірність інформації, викладеної у процесуальних документах, покладається виключно на учасника справи.
Верховний Суд наголошує на обов`язковості дотримання принципу фахового людського контролю (human-in-the-loop). Використання ШІ у правничій діяльності допускається виключно як допоміжний інструмент, який не може замінити професійну діяльність правника: його критичне мислення, фахове судження та правову кваліфікацію (Рекомендації з відповідального використання штучного інтелекту для правників (схвалені Міністерством цифрової трансформації та Міністерством юстиції України, липень 2025 року).
Відповідно до встановлених етичних стандартів, правник зобов`язаний самостійно перевірити (верифікувати) результати, згенеровані ШІ, шляхом перехресної перевірки з офіційними джерелами - базами законодавства та реєстром судових рішень. Принцип добросовісності вимагає від учасника справи утримуватися від використання результатів роботи ШІ, якщо достовірність джерел перевірити неможливо (Положення про використання технологій штучного інтелекту працівниками Апарату Верховного Суду: затверджене наказом Керівника Апарату Верховного Суду від 08.12.2025 № 117).
Подання до Суду недостовірної інформації, зокрема посилань на неіснуючі постанови та правові позиції Верховного Суду як підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, становить порушення принципу добросовісності користування процесуальними правами, закріпленого у статті 45 КАС України, незалежно від способу підготовки цієї інформації.
Водночас подання до Суду процесуальних документів, згенерованих ШІ, за відсутності фахової перевірки, свідчить про неналежне виконання професійних обов`язків і недобросовісне користування учасником справи процесуальними правами, що може бути кваліфіковано як вияв неповаги до Суду".
За таких обставин колегія суддів не знаходить підстав вважати, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду справи чи не виконав покладений на нього обов`язок щодо перевірки законності дій суб`єкта владних повноважень.
Інші доводи позивача є необґрунтованими та спростовуються вищенаведеним.
VIІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, відсутні підстави для його скасування, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 квітня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Канигіна Т.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Кузьмишин В.М.    Слободонюк М.В.