ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

25 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 215/3111/26	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 27 квітня 2026 року про передачу за підсудність до іншого адміністративного суду справи №215/3111/26 за позовом ОСОБА_1 до Управління охорони здоров`я виконавчого комітету Криворізької міської ради про встановлення наявності компетенції (повноважень) та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління охорони здоров`я виконавчого комітету Криворізької міської ради, в якому просить суд встановити наявність компетенції (повноважень) управління охорони здоров`я виконавчого комітету Криворізької міської ради при отриманні заяви від 20.01.26 р. вх 3 створювати штучні перешкоди для проведення службової перевірки дій посадових осіб і надання правової оцінки цим діям та визначити такі перешкоди протиправною бездіяльністю, а таку процедуру протиправною діяльністю та зобов`язати вжити заходів для вирішення питання заяви в межах ст. 144 Конституції України, постанови КМУ від 17.08.98 №1303, п. 22 ч. 1 ст. 26, пп. 3 п. «б» ст. 32 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» для соціального забезпечення позивача, як онкохвору при амбулаторному лікуванні безоплатними рецептами на ліки.
Ухвалою Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 27 квітня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 до Управління охорони здоров`я виконавчого комітета Криворізької міської ради про встановлення наявності компетенції (повноважень) та зобов`язання вчинити певні дії – передано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Ухвала суду мотивована тим, що позивач звернувшись до суду з вимогами про встановлення наявності компетенції (повноважень) та зобов`язання вчинити певні дії управлінню охорони здоров`я виконавчого комітета КМР, порушила правила предметної підсудності, а тому справу слід передати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції позивач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржила її в апеляційному порядку. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю згідно ст. 315 КАС України.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що суд першої інстанції не повно встановив обставини справи.
Відповідач не надав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу. 
Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, враховуючи положення частини 1 статті 308 КАС України, щодо розгляду справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, виходить з наступного.
Статтею 20 КАС України врегульоване питання розмежування предметної юрисдикції адміністративних судів, за приписами частини першої якої встановлено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні:
1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;
2) адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо:
оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій;
уточнення списку виборців;
оскарження дій чи бездіяльності суб`єктів у сфері медіа, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників суб`єктів у сфері медіа, що порушують законодавство про вибори та референдум;
оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб;
3) адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо:
примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства;
примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України;
затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України;
продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України;
затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні, або особами без громадянства;
затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті;
5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»;
6) адміністративні справи за позовними заявами територіального центру комплектування та соціальної підтримки з приводу тимчасового обмеження громадян України у праві керування транспортним засобом під час мобілізації.
За положеннями частини третьої статті 20 КАС України Вищому антикорупційному суду підсудні справи про застосування санкції, передбаченої пунктом 1-1 частини першої статті 4 Закону України «Про санкції».
Відповідно до частини другої статті 20 КАС України окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частинами першою та третьою цієї статті.
Враховуючи позовні вимоги, що заявлені ОСОБА_1 при зверненні до суду з цим позовом, є правильним висновок суду першої інстанції, що ця справа предметно не підсудна місцевому загальному суду як адміністративному суду, а тому, зважаючи на приписи частини другої статті 20 КАС України відноситься до предметної підсудності окружного адміністративного суду.
Доводи скаржниці є юридично незмістовними, оскільки приписи процесуального закону чітко встановлюють предметну підсудність такої категорії справ. При цьому принципи визначення територіальної юрисдикції (підсудності) застосовується саме в межах конкретної предметної юрисдикції (підсудності) тієї чи іншої справи.
Щодо доводів скаржника з приводу вирішення поданої нею заяви про відвід, колегія суддів зазначає таке.
З матеріалів справи слідує, що адміністративний позов датований 22.04.2026 та зареєстрований судом першої інстанції 23.04.2026. Разом з позовом ОСОБА_1 подано заяву від 22.04.2026 про відвід суддів Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Камбул М.О. та Данилевського М.А.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2026 ця адміністративна справа розподілена судді Камбул М.О.
Частиною 3 статті 39 КАС України визначено, що відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.
Аналіз наведеної вище норми КАС України свідчить про те, що приписами процесуального законодавства встановлені строки, протягом яких учасник справи має право заяви відвід складу суду, а саме: протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Цією ж нормою визначено у виняткових випадках (коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку), відвід може бути заявлений не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.
Частиною 2 статті 167 КАС України визначено, що якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.
Зважаючи на те, що заяву про відвід фактично заявлено до моменту визначення складу суду, тобто без дотримання вимог процесуального законодавства для подання такої заяви, що свідчить про очевидну безпідставність та необґрунтованість такої заяви, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано заяву ОСОБА_1 про відвід судді залишив без розгляду та повернув заявнику. 
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно з частиною першою статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 27 квітня 2026 року у справі №215/3111/26 - залишити без задоволення.
Ухвалу Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 27 квітня 2026 року у справі №215/3111/26 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Білак 

суддя С.В. Чабаненко 

суддя І.В. Юрко