Справа № 627/422/26 
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.05.2026	с-ще Краснокутськ	

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Краснокутську кримінальне провадження №12026221010000169 від 31.03.2026 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт Ков`яги Валківського району Харківської області, українки, громадянки України, маючої середню освіту, не працюючої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України -
встановив :

Постановою Краснокутського районного суду Харківської області від 10.11.2025 у справі №627/952/25 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 17000 гривень, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Однак, ОСОБА_4 , достовірно знаючи про наявність вказаної постанови Краснокутського районного суду Харківської області від 10.11.2025, яка набрала законної сили 09.12.2025, ігноруючи виконання постанови суду щодо позбавлення її права керування транспортними засобами строком на 1 рік, та маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, у порушення ст.129-1 Конституції України в частині обов`язковості судових рішень, ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, всупереч вказаного вище судового рішення, яким її позбавлено права керувати транспортними засобами, вчинила дії щодо умисного невиконання вказаної постанови суду з наступних підстав.
Так, 31.03.2026, близько 11:05, ОСОБА_4 , керуючи мопедом Хонда АГ-68, який не зареєстрований у встановленому законом порядку та на якому відсутній державний номерний знак, рухалася по вул. Охтирська, поблизу буд. 30 в с-щі Краснокутську Богодухівського району Харківської області, де була зупинена працівниками ПОГ СПД №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області за порушення правил дорожнього руху, а саме водій рухалася без державного номерного знаку, під час перевірки документів ОСОБА_4 працівниками ПОГ СПД №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 встановлено факт позбавлення ОСОБА_4 права керування транспортними засобами строком на 1 рік та в подальшому стосовно ОСОБА_4 складено адміністративний матеріал за ч. 5 ст. 126 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортним засобами, вчинене повторне протягом року порушення, передбачене частинами другою - четвертою цієї статті. 
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч. 1 ст. 382 КК України визнала повністю, обставини справи викладені у обвинувальному акті підтвердила. Пояснила, що дійсно була притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, при цьому штраф нею досі не сплачено, оскільки вона не працює та доходу не має. Зазначила, що визнає факт керування нею транспортним засобом, будучи позбавленою постановою суду права керування. Зауважила, що 31.03.2026 мала нестерпний зубний біль, що змусило її сісти на мопедом та поїхати у поліклініку видалити зуб. Грошей на таксі вона не мала, а пішки вона б не дійшла, оскільки пересувається за допомогою милиць через хворобу суглобів. Наразі у скоєному щиро розкаюється, запевнила суд, що надалі подібної поведінки не допускатиме, та має намір потроху сплачувати штраф.
Таким чином, беручи до уваги повне визнання своєї вини обвинуваченою ОСОБА_4 , той факт, що вона не оспорює всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вона правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржувати дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду немає сумнівів у добровільності та правдивості її позиції, тому, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Враховуючи наведене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченої, дослідженням письмових доказів в частині відомостей, які характеризують особу обвинуваченої, письмових доказів щодо процесуальних витрат та вирішити долю речових доказів по кримінальному провадженню.
На виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України учасникам судового провадження роз`яснено про позбавлення права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.
За таких обставин, суд доходить висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй кримінальному правопорушенні, доведена повністю, її дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 382 КК України, тобто умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.
Вивченням особи обвинуваченої ОСОБА_4 встановлено, що вона раніше не судима, на обліку у психіатра та у нарколога не перебуває, має зареєстроване місце проживання, не працевлаштована, компрометуючими матеріалами селищна рада відносно неї не володіє, на утриманні неповнолітніх дітей немає.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає її щире каяття, яке виразилося у повному визнанні своєї вини під час розгляду справи в суді, правдивій розповіді про обставини скоєного правопорушення, критичній оцінці своєї протиправної поведінки, про що вона особисто зазначила у судовому засіданні.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.
Згідно із ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до положень ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, особу обвинуваченої, яка крім того не працевлаштована, доходів наразі немає, обставину, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, негативне ставлення ОСОБА_4 до вчиненого, думку прокурора, який вважав за доцільне призначення покарання у виді 1 року позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень, призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 382 КК України.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Враховуючи ступінь і характер суспільно-небезпечного діяння, тяжкість кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, позицію прокурора щодо можливості звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням, суд доходить висновку, що виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень можливо без ізоляції від суспільства, а тому наявні підстави для застосування ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком. На період іспитового строку суд покладає на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
Запобіжний захід під час досудового слідства обвинуваченій не обирався, у суду відсутні підстави для обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченої.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. 
Судові витрати по кримінальному провадженню відсутні.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 373, 374, 376, 392, 395 КПК України -
У Х В А Л И В :

Визнати винуватою  ОСОБА_4  у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, та призначити покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити  ОСОБА_4  від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на  ОСОБА_4  такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речовий доказ: два флеш носія TM TEAMGROUP Team 32GB, на якому міститься відеофайли - залишити в матеріалах кримінального провадження №12026221010000169.
Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Краснокутський районний суд Харківської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя 	ОСОБА_1