Справа №591/4748/24 	
Номер провадження 22-ц/816/2238/26 	
Категорія - 44 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2026 року м. Суми
Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Нестеренка М.В. (суддя-доповідач), суддів: Собини О.І., Сидоренко А.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Зарічного районного суду міста Суми від 01 квітня 2026 року (у складі судді Клименко А.Я.), ухвалене у місті Суми, повний текст рішення виготовлено 08 квітня 2026 року,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Сумського обласного центру зайнятості про стягнення компенсації втрати частини доходів (соціальних виплат) у зв`язку із порушенням строків їх виплати, про відшкодування моральної шкоди,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог заяви і рішення суду першої інстанції 
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сумського міського центру зайнятості, правонаступником якого став Сумський обласний центр зайнятості, про компенсацію втрати частини доходів та відшкодування моральної шкоди і свої вимоги мотивував тим, що після звільнення з посади слідчого територіального управління Державного бюро розслідувань, 18 листопада 2019 року він набув статусу безробітного. 
25 листопада 2019 року йому призначено допомогу по безробіттю з 25 листопада 2019 року по 18 листопада 2020 року. 
У подальшому наказ, яким його було звільнено з посади, скасовано судом та його поновлено на раніше займаній посаді, у зв`язку з чим його реєстрацію як безробітного було припинено 03 червня 2020 року. 
01 березня 2021 року його було звільнено з роботи. 
19 серпня 2021 року він набув статус безробітного, і йому призначили допомогу по безробіттю з 19 серпня 2021 року по 25 листопада 2021 року, з понижуючим коефіцієнтом 0,7. 
Йому стало відомо, що у 2020 році його реєстрацію безробітним було припинено не у зв`язку із поновленням на роботі, а у зв`язку з поданням заяви про відмову від послуг. Вказане впливало на розмір виплат, який би він отримував як безробітний. Оскаржив до суду рішення відповідача про виплату допомоги по безробіттю, його позов було задоволено. У квітні 2023 року від відповідача на його банківський рахунок було зараховано 82900,46 грн. допомоги по безробіттю. Оскільки суми виплати допомоги по безробіттю та індексації було затримано, то на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Він має право на таку компенсацію в сумі 16662,65 грн. Також зазначав, що йому заподіяно моральну шкоду протиправними діями відповідача, які полягали у тому, що міський центр зайнятості міг і повинен був враховувати відновлення участі позивача у системі соціального страхування та після розслідування страхового випадку міг і повинен був вважати його таким, який для цілей правовідносин зі службою зайнятості вперше став безробітним у березні 2021 року. Своєю вибірковістю та бездіяльністю міський центр зайнятості викликав у його обурення, тривалу знервованість і пригніченість. Створив умови для небажаного судового спору, що позначилось на емоційному стані позивача.
Посилаючись на вищевказані обставини, просив суд стягнути з відповідача на його користь 16662,65 грн. компенсації втрати частини доходів (соціальних виплат) у зв`язку з порушенням строків їх виплати та 7500 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою Зарічного районного суду міста Суми від 11 вересня 2024 року провадження у частині вимог про стягнення 16 662,65 грн компенсації втрати частини доходів (соціальних виплат) закрите на підставі частини першої статті 255 ЦПК України у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 11 вересня 2024 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача моральну шкоду в розмірі 2000 грн.
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 24 вересня 2024 року в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Сумського обласного центру зайнятості про компенсацію втрати частини доходів та відшкодування шкоди відмовлено у зв`язку з необгрунтованістю.
Постановою Сумського апеляційного суду від 10 червня 2025 року ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 11 вересня 2024 року скасовано, а справу позовом ОСОБА_1 до Сумського обласного центру зайнятості про компенсацію втрати частини доходів та відшкодування шкоди, направлено для продовження розгляду до Зарічного районного суду міста Суми.
Постановою Сумського апеляційного суду від 10 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Зарічного районного суду міста Суми від 11 вересня 2024 року залишено без змін.
Оскаржуваним рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 01 квітня 2026 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Сумського обласного центру зайнятості про компенсацію втрати частини доходів та відшкодування шкоди відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю.
Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
Із таким рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», просить апеляційний суд рішення скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 квітня 2026 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову і стягнення з відповідача 16 662,65 грн компенсації втрати частини доходів.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково виходив із того, що компенсація, яка передбачена Законом № 2050-III, підлягає виплаті лише у разі попереднього нарахування, але невиплати відповідного доходу. Апелянт вважає, що право на компенсацію виникає також у випадках, коли дохід не був своєчасно нарахований з вини органу, уповноваженого здійснювати відповідні виплати. 
Скаржник посилається на те, що у межах адміністративної справи № 480/1618/22 постановою апеляційного адміністративного суду було визнано протиправними та скасовано накази центру зайнятості, внаслідок яких йому не нараховувалась і не виплачувалась допомога по безробіттю за період з листопада 2021 року по серпень 2022 року. Заборгованість за вказаними виплатами була погашена лише у квітні 2023 року на виконання судового рішення. 
Апелянт вказує, що виплата допомоги по безробіттю була здійснена зі значним простроченням саме внаслідок протиправних дій відповідача, а тому він має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. 
Крім того, в апеляційній скарзі наведено посилання на правові висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 03 липня 2018 року у справі № 521/940/17, від 18 липня 2023 року у справі № 200/10663/21 та від 25 лютого 2026 року у справі № 755/15005/23, відповідно до яких право на компенсацію втрати частини доходів виникає незалежно від того, чи були відповідні суми попередньо нараховані, а дія Закону № 2050-III поширюється на всі випадки порушення строків виплати грошових доходів. 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Представником відповідача, адвокатом Матюхою Д.М., подано відзив на апеляційну скаргу, у якому Сумський обласний центр зайнятості просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 квітня 2026 року без змін.
Відповідач зазначає, що доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції положень Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі – Закон № 2050-ІІІ) є безпідставними, оскільки спірні правовідносини, на його думку, врегульовані Законом № 2050-III та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.
Посилаючись на статті 1- 3 Закону № 2050-III, відповідач вказує, що обов`язковими умовами для виплати компенсації є наявність нарахованого, але невиплаченого доходу та порушення встановлених строків його виплати. При цьому сума компенсації обчислюється виходячи із суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу, а тому необхідною умовою її нарахування є існування конкретної суми заборгованості.
Відповідач зазначає, що у 2022 році позивач звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Сумського міського центру зайнятості, правонаступником якого є Сумський обласний центр зайнятості, про визнання протиправними та скасування рішень і наказу, а також про зобов`язання призначити та виплатити допомогу по безробіттю. На думку відповідача, заявлені у справі № 480/1618/22 вимоги не мали майнового характеру, а тому на момент звернення позивача до суду у відповідача була відсутня будь-яка заборгованість з виплати нарахованої допомоги по безробіттю у конкретному розмірі.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 29 червня 2022 року у справі №480/1618/22 у задоволенні позову було відмовлено, однак постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково та, зокрема, зобов`язано Сумський міський центр зайнятості призначити позивачу допомогу по безробіттю з 19 серпня 2021 року та здійснити її розрахунок і виплату відповідно до вимог частини першої статті 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
Разом із цим відповідач наголошує, що зазначеною постановою апеляційного суду не було встановлено наявності заборгованості перед позивачем у конкретному розмірі та не підтверджено існування невиплачених сум допомоги по безробіттю.
Після оприлюднення 03 квітня 2023 року повного тексту постанови Другого апеляційного адміністративного суду відповідач, з метою її виконання, 10 квітня 2023 року здійснив перерахунок допомоги по безробіттю та донарахував позивачу 82 900 грн 46 коп. За твердженням відповідача, 12 квітня 2023 року до банку були подані платіжні документи на виплату зазначеної суми, а 13 квітня 2023 року кошти надійшли на банківський рахунок позивача.
Посилаючись на частину першу статті 2 Закону № 2050-III, відповідач зазначає, що компенсація втрати частини доходів здійснюється лише у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих доходів. Оскільки донарахована 10 квітня 2023 року сума була виплачена позивачу вже 13 квітня 2023 року, будь-якого порушення строків її виплати допущено не було.
На думку відповідача, відсутність юридичного факту наявності заборгованості з нарахованої та невиплаченої допомоги по безробіттю, а також відсутність порушення строків її виплати більш як на один календарний місяць виключають підстави для виплати компенсації втрати частини доходів.
На підтвердження своєї позиції відповідач посилається на постанову Верховного Суду України від 11 липня 2017 року у справі № 21-2003а16, постанови Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі № 810/1092/17, від 13 січня 2020 року у справі № 803/203/17, від 15 жовтня 2020 року у справі № 240/11882/19 та рішення Верховного Суду від 11 квітня 2025 року у справі №280/8933/24 (адміністративне провадження № Пз/990/14/24).
Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції
Судом встановлено, що Наказом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську №107-OC від 04 листопада 2019 року позивача було звільнено із займаної посади (Т. 1 а.с. 24).
18 листопада 2019 року позивач звернувся до Сумського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного та заявою про призначення виплати допомоги по безробіттю.
Наказом Сумського міського центру зайнятості від 21 листопада 2019 року №HТ191121 позивачу надано статус безробітного з 18 листопада 2019 року (Т. 1 а.с. 25).
На підставі наказу Сумського міського центру зайнятості від 25 листопада 2019 року №H1191125 позивачу призначено допомогу по безробіттю, розпочато виплату допомоги по безробіттю з 25 листопада 2019 року (Т. 1 а.с. 26).
На підставі наказу Сумського міського центру зайнятості від 03 червня 2020 року №Н1200603 позивачу припинено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку з припиненням реєстрації безробітного відповідно до пункту 1 статті 45 Закону України «Про зайнятість населення», пункту 1 статті 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття у зв`язку з поданням безробітним особисто письмової заяви про зняття його з реєстрації як безробітного або відмови від її послуг, припинено реєстрацію як безробітного у зв`язку з поданням зареєстрованим безробітним заяви про припинення реєстрації відповідно до абзацу 16 пункту 1 пункту 30 Порядку (Т. 1 а.с. 27).
Наказом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, №100-OC від 04 червня 2020 року «Про виконання рішення суду» поновлено позивача на посаді з 05 листопада 2019 року (Т. 1 а.с. 28).
3 01 березня 2021 року позивача було звільнено з посади слідчого у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису, що підтверджується наказом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську №30-ОС від 26 лютого 2021 року (Т. 1 а.с. 30).
На підставі наказу Сумського міського центру зайнятості від 19 серпня 2021 року №HТ210819 позивачу було надано статус безробітного та призначена допомога по безробіттю у розмірі, зазначеному у розрахунку (Т. 1 а.с. 32, 36).
На підставі наказу Сумського міського центру зайнятості від 26.11.2021 №HT211126 позивачу припинено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку із закінченням строку виплати відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 31 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття з 26 листопада 2021 року (Т. 1 а.с. 37).
Не погодившись із розміром призначеної допомоги по безробіттю, позивач оскаржив до суду прийняті центром зайнятості накази.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2023 року у справі №480/1618/22 його позов до Сумського міського центру зайнятості задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано Наказ Сумського міського центру зайнятості від 19 серпня 2021 року №НТ210819, в частині визначення позивачу терміну припинення виплати допомоги по безробіттю – 25 листопада 2021 року. Визнано протиправним та скасовано Наказ Сумського міського центру зайнятості від 19 серпня 2021 року №HT210819, в частині визначення розміру допомоги по безробіттю для ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано наказ Сумського міського центру зайнятості від 26 листопада 2021 року №НТ211126, яким позивачу припинено виплату допомоги по безробіттю з 26 листопада 2021 року. Зобов`язано Сумський міський центр зайнятості призначити позивачу допомогу по безробіттю з 19 серпня 2021 року, як особі яка звернулася вперше, відповідно до частин 1, 3, 4 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Зобов`язано Сумський міський центр зайнятості розрахувати та виплачувати допомогу по безробіттю позивачу відповідно до вимог та розмірів, визначених ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», з 19 серпня 2021 року, з урахуванням сум вже виплаченої допомоги за період з 19 серпня 2021 року по 25 листопада 2021 року. Рішення набрало законної сили (Т. 1 а.с. 56-67).
Наказом Міністерства економіки України від 24 жовтня 2022 року №4130 було вирішено реорганізувати Сумський міський центр зайнятості шляхом його приєднання до Сумського обласного центру зайнятості, який наразі є правонаступником першого (Т.1 а.с. 51). 
На виконання вказаного судового рішення центром зайнятості було здійснено розрахунок та 13 квітня 2023 року здійснено виплату допомоги по безробіттю за період з 19 серпня 2021 року по 03 серпня 2022 року (Т. 1 а.с. 43-46).
У своєму позові ОСОБА_1 просив стягнути з Сумського обласного центру зайнятості 16 662,65 грн компенсації втрати частини доходів (соціальних виплат) у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а також ???стягнути з Сумського обласного центру зайнятості 7500 грн. компенсації моральної шкоди (Т. 1 а.с. 1-15).
Ухвалою Зарічного районного суду міста Суми від 11 вересня 2024 року провадження у частині вимог про стягнення 16 662,65 грн компенсації втрати частини доходів (соціальних виплат) закрите на підставі частини першої статті 255 ЦПК України у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (Т. 1 а.с. 131-132).
Рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 11 вересня 2024 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача моральну шкоду в розмірі 2000 грн (Т. 1 а.с. 134-135).
Постановою Сумського апеляційного суду від 10 червня 2025 року ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 11 вересня 2024 року скасовано, а справу позовом ОСОБА_1 до Сумського обласного центру зайнятості про компенсацію втрати частини доходів та відшкодування шкоди, направлено для продовження розгляду до Зарічного районного суду міста Суми (Т. 1 а.с. 208-209).
Постановою Сумського апеляційного суду від 10 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Зарічного районного суду міста Суми від 11 вересня 2024 року залишено без змін (Т. 1 а.с. 211-214).
Оскаржуваним рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 01 квітня 2026 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Сумського обласного центру зайнятості про компенсацію втрати частини доходів та відшкодування шкоди відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю (Т. 2 а.с. 10-13).
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (Далі за текстом – Закон №1533-III).
Із змісту статті 1 Закону №1533-ІІІ вбачається, що загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - це система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття; суб`єкти страхування на випадок безробіття - застраховані особи, а у випадках, передбачених цим Законом, також члени їх сімей та інші особи, страхувальники та страховик; страховик - Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття; об`єкт страхування на випадок безробіття - страховий випадок, із настанням якого у застрахованої особи (члена її сім`ї, іншої особи) виникає право на отримання матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг, передбачених статтею 7 цього Закону; страховий випадок - це подія, через яку (серед іншого) : застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу . 
Втратою роботи з незалежних від застрахованих осіб обставин є припинення трудового договору відповідно до статті 36 (пункти 1, 2, 3), статті 38 (у разі неможливості продовження роботи, а також невиконання роботодавцем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору), статті 39, статті 40 (пункти 1, 2, 5, 6) Кодексу законів про працю України, а також з аналогічних підстав, визначених іншими законами, а для військовослужбовців - звільнення зі служби з поважних причин без права на пенсію (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, за станом здоров`я, у зв`язку із закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, через сімейні обставини або з інших поважних причин відповідно до законодавства про військовий обов`язок і військову службу).
Страховим стажем є період (строк), протягом якого особа підлягає страхуванню на випадок безробіття та за який сплачено страхові внески (нею, роботодавцем).
Відповідно до статті 2 Закону №1533-ІІІ страхування на випадок безробіття здійснюється за принципами (зокрема): надання державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав; обов`язковості страхування на випадок безробіття всіх працюючих на умовах трудового договору (контракту) та на інших підставах, передбачених законом, та можливості добровільного страхування у випадках, передбачених законом; цільового використання коштів страхування на випадок безробіття; солідарності та субсидування; обов`язковості фінансування Фондом загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття витрат, пов`язаних з наданням матеріального забезпечення у випадку безробіття та соціальних послуг в обсягах, передбачених цим Законом; диференціації розмірів виплати допомоги по безробіттю залежно від страхового стажу та тривалості безробіття; законодавчого визначення умов і порядку здійснення страхування на випадок безробіття.
За положеннями частини першої статті 6 Закону №1533-ІІІ право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття (далі - забезпечення) та соціальні послуги мають застраховані особи.
Видами забезпечення за цим Законом є: допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності (абзац перший частини першої статті 7 Закону №1533-ІІІ).
За положеннями абзацу першого частини першої, частин третьої та четвертої, десятої статті 22 Закону №1533-ІІІ право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Допомога по безробіттю виплачується з 8 дня після реєстрації застрахованої особи в установленому порядку в державній службі зайнятості. Загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 360 календарних днів протягом двох років, а для осіб, зазначених у частині другій статті 6 цього Закону та абзаці третьому частини четвертої статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", - 180 календарних днів. Допомога по безробіттю виплачується не рідше ніж два рази на місяць, а за згодою безробітного - один раз на місяць у порядку, встановленому відповідно до частини сьомої статті 23 цього Закону.
Відповідно до частини першої, п`ятої статті 23 Закону №1533-ІІІ застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу, але не менше ніж мінімальний розмір допомоги по безробіттю, встановлений правлінням Фонду для цієї категорії осіб: до 2 років - 50 відсотків; від 2 до 6 років - 55 відсотків; від 6 до 10 років - 60 відсотків; понад 10 років - 70 відсотків. Допомога по безробіттю виплачується залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру: перші 90 календарних днів - 100 відсотків; протягом наступних 90 календарних днів - 80 відсотків; у подальшому - 70 відсотків. У середньомісячну заробітну плату (дохід) для обчислення допомоги по безробіттю включаються всі види виплат, на які нараховувалися страхові внески, які підтверджуються даними Єдиного державного реєстру застрахованих осіб Пенсійного фонду України. Допомога по безробіттю не може перевищувати чотирикратного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом.
Аналіз наведених норм Закону № 1533-ІІІ дає підстави для висновку, що допомога по безробіттю є видом матеріального забезпечення у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, яке гарантується державою застрахованим особам у разі настання страхового випадку. Право на таку допомогу виникає у особи за наявності визначених законом умов, а її виплата повинна здійснюватися у встановлених законом розмірах та строках.
Із матеріалів цієї справи вбачається, що 01 березня 2021 року ОСОБА_1 було звільнено з посади слідчого у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису. 18 серпня 2021 року через веб-портал державних послуг «Дія» (https://diia.gov.ua/) позивач звернувся до Сумського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного та заявою про призначення виплати допомоги по безробіттю. На підставі наказу Сумського міського центру зайнятості від 19 серпня 2021 року № НТ210819 ОСОБА_1 призначена допомога по безробіттю з 19 серпня 2021 року у розмірі 55% із середньоденної заробітної плати за останні 12 місяців (1710,99 грн. за період серпень 2020 року - липень 2021 року).
З урахуванням здійсненої виплати допомоги по безробіттю у попередній реєстрації безробітним, 19 серпня 2021 року позивачу виплата допомоги по безробіттю розпочата із 192-го дня відповідно у розмірі 1710,99 грн.*55%*70% .
На підставі наказу Сумського міського центру зайнятості від 26 листопада 2021 року № НТ211126 позивачу припинено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку із закінченням строку виплати відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 31 Закону №1533-ІІІ з 26 листопада 2021 року.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2023 року у справі №480/1618/22 визнано протиправним та скасовано Наказ Сумського міського центру зайнятості від 19 серпня 2021 року №НТ210819, в частині визначення позивачу терміну припинення виплати допомоги по безробіттю - 25 листопада 2021 року. Визнано протиправним та скасовано Наказ Сумського міського центру зайнятості від 19 серпня 2021 року №HT210819, в частині визначення розміру допомоги по безробіттю для ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано наказ Сумського міського центру зайнятості від 26 листопада 2021 року №НТ211126, яким позивачу припинено виплату допомоги по безробіттю з 26 листопада 2021 року. Зобов`язано Сумський міський центр зайнятості призначити позивачу допомогу по безробіттю з 19 серпня 2021 року, як особі, яка звернулася вперше, відповідно до частин 1, 3, 4 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Зобов`язано Сумський міський центр зайнятості розрахувати та виплачувати допомогу по безробіттю позивачу відповідно до вимог та розмірів, визначених ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», з 19 серпня 2021 року, з урахуванням сум вже виплаченої допомоги за період з 19 серпня 2021 року по 25 листопада 2021 року.
Із матеріалів цієї справи вбачається, що 13 квітня 2023 року відповідачем на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2023 року у справі №480/1618/22 виплачено ОСОБА_1 допомогу по безробіттю в сумі 82 900,46 грн за період, починаючи з 19 серпня 2021 року (Т.1 а.с. 42-43).
Враховуючи, що належні позивачу виплати відповідач здійснив лише на виконання рішення суду, набагато пізніше, ніж передбачено законом, позивач звернувся із іншим позовом до суду, у якому просить стягнути компенсацію втрат ним частини доходів.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що право на отримання допомоги по безробіттю за минулий період виникло у позивача після набрання законної сили судовим рішенням у справі № 480/1618/22. На виконання вказаного рішення Другого апеляційного адміністративного суду Сумським обласним центром зайнятості 10 квітня 2023 року було здійснено бухгалтерське нарахування належних позивачу сум соціальних виплат.
Посилаючись на норми Порядку фінансування видатків установ Державної служби зайнятості, затвердженого наказом Державного центру зайнятості від 31 березня 2023 року № 48, місцевий суд зазначив, що 12 квітня 2023 року, тобто відразу після отримання відповідного цільового фінансування на казначейський рахунок регіонального центру зайнятості, кошти в повному обсязі були перераховані на банківський рахунок ОСОБА_1 у ПАТ «КБ «ПриватБанк».
З огляду на оперативність дій відповідача та враховуючи відсутність протиправного зволікання чи затримки у виплаті фактично нарахованого 10 квітня 2023 року доходу, суд першої інстанції дійшов висновку, що правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» відсутні. Оскільки позовні вимоги про стягнення компенсації втрати частини доходів визнано необґрунтованими, суд також не встановив підстав для задоволення похідних вимог про відшкодування моральної шкоди.
Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Як визначають положення частин першої, другої і п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Апеляційний суд зазначає, що питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок № 159).
Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).
Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.
Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Дія норм Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку № 159 поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.
Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.
Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права викладено Верховним Судом у постановах від 03 липня 2018 року у справі № 521/940/17, від 18 липня 2023 у справі №200/10663/21, від 25 лютого 2026 року у справі №755/15005/23.
Отже, висновок суду першої інстанції про те, що компенсація може бути нарахована лише щодо доходу, який був попередньо обчислений відповідачем, суперечить наведеному тлумаченню Закону №2050-ІІІ та усталеній практиці Верховного Суду.
Враховуючи, що за обставинами цієї справи відповідачем виплачено ОСОБА_1 допомогу по безробіттю в сумі 82 900,46 грн за період, починаючи з 19 серпня 2021 року (фактично до 03 серпня 2022 року) лише 13 квітня 2023 року, на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2023 року у справі №480/1618/22, колегія суддів приходить до висновку, що порушення строків виплати позивачу допомоги по безробіттю, передбачених частиною десятою статті 22 Закону №1533-ІІІ, відбулося саме з вини відповідача.
Зважаючи на те, що щомісячна допомога по безробіттю позивачу відповідачем нараховувалась неправильно, в судовому порядку позивачем такі обставини доведені, нарахування і виплату недонарахованої частини щомісячної допомоги по безробіттю на виконання рішення суду відповідачем проведено, а тому в тому числі останньому підлягає виплаті компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 14 травня 2019 року у справі № 804/2994/18, від 31 серпня 2021 року у справі №264/6796/16 та від 08 червня 2022 року у справі № 200/5213/20-а, від 25 лютого 2026 року у справі №755/15005/23.
У своєму позові позивач зазначає, що спірний період його перебування на обліку центрі зайнятості тривав із 19 серпня 2021 року по 03 серпня 2022 року. Це також підтверджується витягом із наказів про прийняття рішення по особі ОСОБА_1 (Т. 1 а.с. 95-96).
Розрахунок спірної суми компенсації втрат частини доходів позивача у розмірі 16 662,65 грн, наведений позивачем, підтверджується доказами у справі, не оспорювався відповідачем ані під час розгляду справи судом першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду судового рішення, а відтак позовні вимоги є доведеними.
Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, зокрема положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», що призвело до неправильного вирішення справи.
Апеляційний суд наголошує, що юридичним фактом, з яким пов`язується виплата компенсації, є сам факт невиплати грошового доходу у встановлені строки.
Судове рішення, зокрема постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2023 року у справі №480/1618/22 не створила право на компенсацію, а лише підтвердила вже порушене право. Тому компенсація має обраховуватися з моменту першої затримки платежу, а не з дати ухвалення вказаної постанови суду. Компенсація втрат доходів повинна обраховуватися за кожним невиплаченим платежем з моменту виникнення заборгованості, а не лише після рішення суду.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у стягненні на користь позивача компенсації втрати ним частини доходів, неправильно застосувавши норми матеріального права.
Крім того, апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції у мотивувальній частині оскаржуваного рішення помилково надана оцінка позовним вимогам про відшкодування моральної шкоди, що призвело до повторного вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди, які вже були предметом судового розгляду та остаточно вирішені судовими рішеннями, що набрали законної сили.
Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди із Сумського обласного центру зайнятості були частково задоволені в сумі 2000 грн рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 11 вересня 2024 року, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 10 червня 2025 року.
Водночас, постановою Сумського апеляційного суду від 10 червня 2025 року ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 11 вересня 2024 року скасовано, а провадження в частині позову ОСОБА_1 до Сумського обласного центру зайнятості про компенсацію втрати частини доходів та відшкодування шкоди, направлено для продовження розгляду до Зарічного районного суду міста Суми.
Таким чином, суд повторно вирішив позовні вимоги, які були вирішені іншим судовим рішенням, що є порушенням норм процесуального права.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (частина перша статті 374 ЦПК України).
Порушення норм процесуального права і неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення (стаття 376 ЦПК України).
Колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов.
Висновки суду щодо судових витрат
На підставі статті 141 ЦПК України у зв`язку з тим, що апеляційна скарга і, відповідно позов про стягнення компенсації втрат частини доходів, за яку був сплачений судовий збір, підлягає задоволенню, апеляційний суд змінює розподіл судових витрат.
Відшкодування судового збору в сумі 1211,20 грн, сплаченого позивачем ОСОБА_1 за розгляд справи судом першої інстанції, а також відшкодування судового збору 1 453,44 грн, сплаченого ОСОБА_1 за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, необхідно стягнути з Сумського обласного центру зайнятості.
Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Зарічного районного суду міста Суми від 01 квітня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до Сумського обласного центру зайнятості про компенсацію втрати частини доходів задовольнити.
Стягнути з Сумського обласного центру зайнятості (м. Суми, майдан Незалежності, 3-1, 40000, код ЄДРПОУ 03491406) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 16 662 (шістнадцять тисяч шістсот шістдесят дві) грн 65 коп. компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати.
Стягнути з Сумського обласного центру зайнятості (м. Суми, майдан Незалежності, 3-1, 40000, код ЄДРПОУ 03491406) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) відшкодування судового збору, сплаченого за розгляд справи судом першої інстанції в сумі 1211,20 грн.
Стягнути з Сумського обласного центру зайнятості (м. Суми, майдан Незалежності, 3-1, 40000, код ЄДРПОУ 03491406) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) відшкодування судового збору, сплаченого за розгляд справи судом апеляційної інстанції в сумі 1453,44 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	М.В. Нестеренко	

Судді: О.І. Собина 

А.П. Сидоренко