Дата документу 22.04.2026 Справа № 336/6708/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/6708/20 Головуючий у 1-й інстанції: Дмитрюк О.В.
Провадження № 22-ц/807/12/26 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.
суддів: Кочеткової І.В.,
Онищенка Е.А.
при секретарі: Пантюх Ю.О. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом Горловим Денисом Олександровичем, на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , третя особа – Товариство з обмеженою відповідальністю «Лакомка 2010», про припинення порушення прав інтелектуальної власності та заборону здійснення певних дій,

В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до фізичної особи – підприємця ОСОБА_2 (далі – ФОП ОСОБА_2 ), фізичної особи – підприємця ОСОБА_3 (далі – ФОП ОСОБА_3 ), третя особа – Товариство з обмеженою відповідальністю «Лакомка 2010» (далі – ТОВ «Лакомка 2010»), про припинення порушення прав інтелектуальної власності та заборону здійснення певних дій.
Позовна заява мотивована тим, що вона з 20 червня 2018 року є власником належним чином зареєстрованого знаку для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_1 , правова охорона на який поширюється на товари 29 класу МКТП (зокрема, на товар: насіння соняшника смажене), а також на інші товари, споріднені з ними.
З інформації, що міститься у відкритому доступі на офіційному сайті Державного підприємства (далі – ДП) «Український інститут промислової власності» база даних «Зареєстровані в Україні знаки для товарів і послуг», даний об`єкт інтелектуальної власності діє станом на дату подання позовної заяви до суду. Так, знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_1 діє на території України до 05 жовтня 2029 року.
Користуючись виключним правом використовувати належну їй на праві власності торговельну марку, вона надала третій особі – ТОВ «Лакомка 2010», відповідно до укладених ліцензійних договорів, право на використання таких об`єктів, зокрема: знак для товарів і послуг « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за свідоцтвом України № НОМЕР_1 , зареєстрований для товарів і послуг 29 класу МКТП; знак для товарів і послуг « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за свідоцтвом України № НОМЕР_2 , зареєстрований для товарів і послуг 29 класу МКТП.
Торговельна марка «Лускунчик-Смакунчик» використовується третьою особою на підставі ліцензійних договорів, про надання невиключної ліцензії на використання знака для товарів і послуг від 02 січня 2019 року, від 01 липня 2019 року, від 01 серпня 2019 року, від 01 жовтня 2019 року, 30 грудня 2019 року, укладених між нею та ТОВ «Лакомка 2010», щодо використання знаків для товарів і послуг за свідоцтвами України № НОМЕР_1 та НОМЕР_2 для товарів 29 класу МКТП.
ТОВ «Лакомка 2010» є відомим виробником насіння смаженого соняшника «Лускунчик-Смакунчик», проводить активну маркетингову діяльність на території України.
Виробництво упаковки для продукції здійснюється на підставі договору від 29 грудня 2017 року № 1/29-12, укладеного між ТОВ «ВК» та третьою особою.
У вересні 2020 року їй стало відомо про використання ОСОБА_2 , без належних правових підстав, її торговельної марки – позначення «Лускунчик-Смакунчик» та пропонування до продажу/продаж цих товарів ОСОБА_3 .
Товари виробництва ОСОБА_2 є такими самими та/або спорідненими з товарами, для яких зареєстрована її торговельна марка та позначення «Лускунчик-Смакунчик» нанесене на дані товари (насіння соняшника смажене), є схожим із її торговельною маркою, і, внаслідок такого використання, дане позначення може бути сплутано зі вказаною торговельною маркою, зокрема, викликати асоціації з нею, що порушує її права інтелектуальної власності.
Однією з підстав звернення до суду є те, що її торговельна марка незаконно використовується ОСОБА_2 під час виробництва, зберігання, а ОСОБА_3 – зберігає, пропонує та продає товари (насіння соняшника смажене «Лускунчик-Смакунчик»).
Позначення «Лускунчик-Смакунчик», нанесене на товар виробництва ОСОБА_2 , (упаковка насіння соняшника смаженого) та торговельна марка за свідоцтвом України № НОМЕР_1 є фонетично та семантично тотожними, а також збігаються за всіма графічними ознаками, за виключенням кольорового забарвлення елементів.
Згідно з висновком експерта від 22 вересня 2020 року № 197-2 за результатами проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності: застосування позначення у вигляді напису «Лускунчик-Смакунчик» на наданих для проведення дослідження упаковках насіння соняшника смаженого виробництва ТОВ «Лакомка 2020» є використанням знака для товарів і послуг (торговельної марки) за свідоцтвом України № 131660 щодо наведеного у свідоцтві товару 29 класу МКТП насіння соняшникове смажене. Позначення у вигляді напису «Лускунчик-Смакунчик», які нанесені на надані для проведення дослідження упаковки насіння соняшника смаженого виробництва фізичної особи – підприємця ОСОБА_2 , є схожими з торговельною маркою за свідоцтвом України № НОМЕР_1 стосовно наведених у свідоцтві товарів, і внаслідок їх використання, можуть бути сплутані зі вказаною торговельною маркою, зокрема викликати асоціації з нею.
Таким чином, відповідачами здійснюється незаконне виготовлення, зберігання та пропонування до продажу і продаж товарів з використанням торговельної марки « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за свідоцтвом України № НОМЕР_1 , яка належить їй.
Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд: зобов`язати ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 припинити порушення її прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України від 25 листопада 2010 року № НОМЕР_1 , зареєстрований для товарів 29 класу МКТП; заборонити ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 використовувати (виробництво, зберігання, пропонування до продажу, рекламування та продаж товарів) позначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а також інші позначення, схожі до ступеню змішування із знаком для товарів і послуг за свідоцтвом України від 25 листопада 2010 року № НОМЕР_1 зареєстрованого для товарів НОМЕР_3 класу МКТП, майнові права на який належать ОСОБА_2 .
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , третя особа – ТОВ «Лакомка 2010», про припинення порушення прав інтелектуальної власності та заборону здійснення певних дій відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Горлова Д.О., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.
Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд дійшов помилкових висновків, що ОСОБА_1 не має прав, як власник свідоцтва № НОМЕР_1 , враховуючи, що станом на час ухвалення оскаржуваного судового рішення у Державному реєстрі України на знаки для товарів і послуг наявна інформація відносно неї, як власника цього свідоцтва. Відповідачі тривалий час здійснюють незаконне, без відповідного дозволу використання об`єктів права інтелектуальної власності, які зареєстровані за позивачем, незважаючи на неодноразові попередження та завдаючи своїми протиправними діями збитки позивачу та третій особі.
Зауважує, що об`єкти права інтелектуальної власності не є ні майном, ні майновим правом у розумінні ЦК України та СК України, з огляду на це, не можуть бути об`єктами спільної сумісної власності подружжя. Знак для товарів і послуг – це лише позначення товару, яке не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Від представника ФОП ОСОБА_2 - адвоката Черкашина І.І. на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. Зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та, як наслідок, ухвалено обґрунтоване та законне рішення; доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду, є безпідставними та необґрунтованими.
Інші учасники справи наданим процесуальним законом правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористались.
Від представника ТОВ «Лакомка 2010» - адвоката Кочкарьова С.В. на адресу апеляційного суду надійшли письмові пояснення та додаткові письмові пояснення, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов ОСОБА_1 .
Постановою Запорізького апеляційного суду від 07 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Горлова Д.О. залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2022 року у цій справі залишено без змін.
У липні 2023 року представник ОСОБА_1 – адвокат Горлов Д.О. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, просив рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 07 червня 2023 року скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Постановою Верховного суду від 14 лютого 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом Горловим Д.О. задоволено частково. Постанову Запорізького апеляційного суду від 07 червня 2023 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
При новому розгляді справи в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Горлов Д.О. подав письмові пояснення та додаткові письмові пояснення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов. Зауважує, що саме відносно особи скаржника у офіційному державному реєстрі міститься інформація як про власника свідоцтва України № НОМЕР_1 . Саме ОСОБА_1 в силу приписів законодавства в сфері інтелектуальної власності має право як дозволяти використання торговельної марки, так і забороняти таке використання іншим особам. Звертає увагу, що предметом розгляду даної справи є виключно правовідносини, які виникли відносно використання знаку для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_1 , та не є предметом розгляду використання відповідачами торговельної марки за свідоцтвом України № НОМЕР_2 , та у даній справі також не оскаржується сам ліцензійний договір.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін,з таких підстав.
За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні правові підстави для захисту права інтелектуальної власності позивача у обраний нею спосіб.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно зі свідоцтвом знак для товарів та послуг № НОМЕР_1 зареєстровано у Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів та послуг 25 листопада 2010 року (том 1, а.с. 29).
Відповідно до виписки з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, виданої станом на 25 жовтня 2008 року, власником свідоцтва № НОМЕР_1 є ОСОБА_1 (том 1, а.с. 28).
Крім того, у травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (правонаступник – Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності»), просив суд визнати недійсними договори відчуження майнових прав інтелектуальної власності на торговельні марки та промислові зразки, скасувати державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на вказані об`єкти та внести до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомості щодо спільного права власності його та ОСОБА_4 на торговельні марки та промислові зразки (справа № 335/5841/19).
Рішенням Заводського районного суду міста Запоріжжя від 20 січня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано недійсними договори відчуження ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 : торговельних марок, які зареєстровані в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг на підставі свідоцтв на знак для товарів і послуг № НОМЕР_2 і № НОМЕР_1 ; та промислових зразків упаковки для насіння, які зареєстровані в Державному реєстрі патентів України на промислові зразки на підставі патентів № НОМЕР_4 і № НОМЕР_5 .
Інші позовні вимоги залишено без задоволення.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 20 вересня 2022 року рішення Заводського районного суду міста Запоріжжя від 20 січня 2022 року в частині відмови в задоволенні вимог щодо скасування державної реєстрації права власника на торговельні марки та промислові зразки скасовано й ухвалено в цій частині нове рішення.
Скасовано в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг записи стосовно реєстрації за ОСОБА_1 прав власника на торговельні марки, які зареєстровані на підставі свідоцтв на знак для товарів і послуг № НОМЕР_2 і № НОМЕР_1 . Скасовано в Державному реєстрі патентів України на промислові зразки записи стосовно реєстрації за ОСОБА_1 прав власника на промислові зразки упаковки для насіння, які зареєстровані на підставі патентів № НОМЕР_4 і № НОМЕР_5 .
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 24 квітня 2024 року касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , до яких приєдналися ТОВ «Лакомка 2010» та ТОВ «Лакомка-2010», задоволено частково, постанову Запорізького апеляційного суду від 20 вересня 2022 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 06 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, апеляційні скарги ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , до яких приєдналося ТОВ «Лакомка – 2010», залишено без задоволення.
Рішення Заводського районного суду міста Запоріжжя від 20 січня 2022 року в частині відмови в задоволенні вимог щодо скасування державної реєстрації права власника на торгівельні марки та промислові зразки скасовано й ухвалено в цій частині нове рішення.
Скасовано в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг записи стосовно реєстрації за ОСОБА_1 прав власника на торговельні марки, які зареєстровані на підставі свідоцтв на знак для товарів і послуг № НОМЕР_2 і № НОМЕР_1 . Скасовано в Державному реєстрі патентів України на промислові зразки записи стосовно реєстрації за ОСОБА_1 прав власника на промислові зразки упаковки для насіння, які зареєстровані на підставі патентів № НОМЕР_4 і № НОМЕР_5 .
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 05 березня 2026 року у задоволенні клопотань ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ТОВ «Лакомка-2010» про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовлено.
Касаційні скарги ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ТОВ «Лакомка-2010» залишено без задоволення.
Рішення Заводського районного суду міста Запоріжжя від 20 січня 2022 року в нескасованій при апеляційному перегляді частині та постанову Запорізького апеляційного суду від 06 листопада 2024 року залишено без змін.
Поновлено дію рішення Заводського районного суду міста Запоріжжя від 20 січня 2022 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 06 листопада 2024 року.
Мотиви, якими керується апеляційний суд, та застосовані норми права. 
За приписами статті 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом.  Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.
До об`єктів права інтелектуальної власності, згідно ст. 420 ЦК України, у тому числі належать промислові зразки, торговельні марки (знаки для товарів і послуг).
Згідно із частиною першою статті 494 ЦК України та частиною третьою статті 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів та послуг» набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом.
Майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку належать володільцю відповідного свідоцтва, володільцю міжнародної реєстрації, особі, торговельну марку якої визнано в установленому законом порядку добре відомою, якщо інше не встановлено договором (частина друга статті 495 ЦК України).
Звертаючись до суду з позовом про припинення порушення прав інтелектуальної власності та заборону вчинення певних дій, позивач просила захистити її право власника на торговельну марку, зареєстровану в Державному реєстрі на знаки для товарів та послуг за № НОМЕР_1 .
Проте, як зазначалося вище, постановою Запорізького апеляційного суду від 06 листопада 2024 року рішення Заводського районного суду міста Запоріжжя від 20 січня 2022 року в частині відмови в задоволенні вимог щодо скасування державної реєстрації права власника на торгівельні марки та промислові зразки скасовано й ухвалено в цій частині нове рішення. Скасовано в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг записи стосовно реєстрації за ОСОБА_1 прав власника на торговельні марки, які зареєстровані на підставі свідоцтв на знак для товарів і послуг № НОМЕР_2 і № НОМЕР_1 . Скасовано в Державному реєстрі патентів України на промислові зразки записи стосовно реєстрації за ОСОБА_1 прав власника на промислові зразки упаковки для насіння, які зареєстровані на підставі патентів № НОМЕР_4 і № НОМЕР_5 .
Суди установили, що майнові права на спірні об`єкти інтелектуальної власності – торговельні марки та промислові зразки набуто ОСОБА_4 під час шлюбу з ОСОБА_2 , презумпцію спільності права власності подружжя відповідач не спростувала, тому суди вважали, що такі майнові права є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також суди установили, що відчуження майнових прав на спірні об`єкти інтелектуальної власності, які є спільним майном подружжя, відбулося без отримання письмової згоди позивача. ОСОБА_1 не може вважатися добросовісним набувачем за оспорюваними договорами. Окрім цього, враховуючи те, що згідно з чинним законодавством обов`язковій державній реєстрації підлягає не договір, а факт передачі виключних майнових прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг (промисловий зразок), суд апеляційної інстанції вважав, що саме лише визнання оспорюваних правочинів недійсними не забезпечить відновлення порушених прав позивача в повному обсязі, у зв`язку з чим задовольнив позовні вимоги про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на спірні об`єкти інтелектуальної власності.
Таким чином, суд першої інстанції правильно виснував, що відсутні правові підстави для захисту права інтелектуальної власності позивача в обраний нею спосіб. Так, постановою Запорізького апеляційного суду від 06 листопада 2024 року у справі № 335/5841/19 запис стосовно реєстрації за ОСОБА_1 права власника на торговельну марку, зареєстровану за № 131660, скасовано.
Посилання сторони позивача на те, що фактично рішення суду апеляційної інстанції про скасування у Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів та послуг не виконано, відповідні відомості до реєстру не внесено, не є підставою для задоволення позову, оскільки, в силу положень ст. 384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до повторень підстав позову, незгоди з рішенням суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка. Колегія суддів вважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.
Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом Горловим Денисом Олександровичем, залишити без задоволення. 
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2022 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повне судове рішення складено 04 травня 2026 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: І.В. Кочеткова

Е.А. Онищенко