Справа № 739/1658/25
Провадження № 2/739/188/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року         м. Новгород-Сіверський
Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючої судді - Кочура О.О.,
за участі: секретаря - Головня І.І.,
позивачки - ОСОБА_1 ,
представника позивачки - Костюченка В.К.,
відповідача - ОСОБА_2 ,
розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області в м. Новгород-Сіверський Чернігівської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим представником позивачки - адвокатом Костюченко Владиславом Костянтиновичем до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю, - 
В С Т А Н О В И В:
Позивачка ОСОБА_1 , діючи через свого представника – адвоката Костюченка В.К. звернулася до суду з позовом до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області про визнання за нею права власності (за набувальною давністю) на квартиру АДРЕСА_1 .
Свої позовні вимоги мотивує тим, що дана квартира згідно з нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 03.12.1992 року, зареєстрованим в Новгород-Сіверському МБТІ за №3801, належала ОСОБА_3 , який доводився позивачці дідом. Зі слів позивачки останній мав бажання заповісти їй квартиру, проте через раптову смерть 07.01.1997 року зробити це не встиг. Після смерті власника спадщину шляхом вступу в фактичне володіння спадковим майном прийняв син власника - ОСОБА_4 , який за отриманням свідоцтва про право на спадщину так і не звернувся. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Він знав про волевиявлення власника квартири залишити її позивачці, тому за життя не виявляв бажання оформити спадщину та зареєстрував позивачку як таку, що постійно проживає в квартирі. Наскільки позивачці відомо, після смерті ОСОБА_4 спадщину ніхто не приймав ( у спадкодавця не було батьків, дружини, дітей). Таким чином позивачка після 31.10.2011 року заволоділа квартирою та користується нею на правах власника (в тому числі самостійно оплачує комунальні послуги, укладає договори з надавачами комунальних послуг). Отже, позивачка заволоділа квартирою добросовісно, будучи впевненою, що квартира мала дістатися їй за волею власника квартири. Відкрито та безперервно володіє квартирою потягом строку, що перевищує строк, визначений ст.334 ЦК України. При цьому тривалість, відкритість та давність володіння підтверджується відомостями з реєстру територіальної громади та паспортом позивачки, а також володінням позивачкою всіма правовстановлюючими документами, договором з надавачами комунальних послуг.  Ухвалою суду від 22.01.2026 року було задоволено клопотання представника позивачки - адвоката Костюченка В.К. та замінено у цивільній справі первісного відповідача - Новгород-Сіверську міську раду Чернігівської області на належного відповідача – ОСОБА_2 . 
У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Костюченко В.К. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру. 
Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Заслухавши вступне слово сторін, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, та вирішуючи питання щодо наявності законних підстав для визнання позову відповідачем та, відповідно, для його задоволення, у зв`язку з цим, суд враховує наступне.
03.12.1992 року ОСОБА_3 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу (а.с.5-6). 
Цього ж дня, право власності на вказану квартиру було зареєстроване за ОСОБА_3 в Новгород-Сіверському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером 22-3801 від 03.12.1992 року (а.с.6).
Відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 від 02.12.1992 року, квартира літера «А-2», , загальною площею 41,9 кв.м., житловою площею 27,7 кв.м., до складу якої входять: коридор номер приміщення «1», площею -3,40 кв.м., санвузол номер приміщення «2», площею – 2,20 кв.м., кухня номер приміщення 3 площею – 6,6 кв.м., кімната номер приміщення «4» площею – 5,5 кв.м., кімната номер приміщення «6» площею – 16,5 кв.м. (а.с.7-8).
ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Новгород-Сіверський Чернігівської області помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 09.01.1997 року (а.с.9). 
З наявної у матеріалах справи довідки Відділу надання адміністративних послуг Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 02.11.1977 по ІНФОРМАЦІЯ_2 (день смерті) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 09.06.1988 року по 01.08.2011 року були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 . (а.с.63).
Отже, після смерті ОСОБА_3 на підставі ст.ст. 529, 548, 549 ЦК УРСР, його спадщина до складу якої входить також право власності на вказану вище квартиру, з моменту її відкриття перейшла до ОСОБА_4 , який не оформивши своїх спадкових прав помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Новгород-Сіверський Чернігівської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 01.11.2011 року (а.с.10).
Згідно копії повідомлення Семенівської державної нотаріальної контори Чернігівської області №1151/01-16 від 21.11.2025 року та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №83327237 від 20.11.2025 року, до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 Новгород-Сіверською районною державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №59/2013 за заявою №81 від ОСОБА_2 , який є спадкоємцем, справа знаходиться на зберіганні в Семенівській державній нотаріальній конторі Чернігівської області (а.с.53). 
Отже, згідно ст.ст.1218, 1269 ЦК України до ОСОБА_2 перейшла спадщина ОСОБА_4 в тому числі і право власності квартиру АДРЕСА_2 , яку він успадкував після смерті ОСОБА_3 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.         Згідно Витягу з Реєстру Новгород-Сіверської територіальної громади №2025/007033423 від 28.05.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з 13.10.2009 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.11).
Згідно копії типового договору від 05.10.2006 року, укладеного між ТОВ «Комунальник» та ОСОБА_5 (« ОСОБА_6 » – дошлюбне прізвище позивачки, змінене нею на « ОСОБА_7 » під час реєстрації шлюбу з ОСОБА_8 (а.с.15)) за адресою: АДРЕСА_3 , обліковий код споживача №3008, був укладений відповідний договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення (а.с.12).    
Правовідносини щодо набуття права власності за набувальною давністю врегульовані наступними нормами закону. 
Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. 
Статтею 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном – протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. 
Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. 
Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. 
Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном – протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. 
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: 
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; 
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; 
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України) (п. 9 Постанови).  Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 з 13.10.2009 року, тобто понад 16 років, зареєстрована та володіє квартирою АДРЕСА_2 , що підтверджується дослідженими судом доказами. Як постає з позовної заяви і не заперечується відповідачем, позивачку поселив і зареєстрував в квартирі спадкоємець власника (її вітчима), який знав про волевиявлення власника квартири – залишити її позивачці і в подальшому не вчинив жодних дій щодо її витребування із володіння позивачки, як і його спадкоємець – відповідач ОСОБА_2 .              Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. 
Також суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.
Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови). 
Отже, враховуючи, що ОСОБА_1 добросовісно заволоділа чужим майном і понад 16 років продовжує відкрито, безперервно користуватися квартирою АДРЕСА_2 , суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності на неї за набувальною давністю. 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивачку.
На підставі викладеного, керуючись статтями 76-81, 83, 258-259, 263-268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,- 

В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 , поданий представником позивачки - адвокатом Костюченко Владиславом Костянтиновичем до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_2 .           Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.         Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.О.Кочура