?
УХВАЛА
24 червня 2026 року 
м. Київ
cправа № 924/780/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Рогач Л. І., 
секретаря судового засідання - Кондратюк Л. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Чемеровецької селищної ради на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.02.2026 (колегія суддів: Хабарова М. В., Мамченко Ю. А., Олексюк Г. Є.) та рішення Господарського суду Хмельницької області від 18.12.2025 (суддя Субботіна Л. О.) у справі
за позовом Фермерського господарства "Підлісний Корчунок" до 1) Чемеровецької селищної ради, 2) фізичної особи-підприємця Гречанюка Миколи Пилиповича про визнання відсутнім права оренди на земельну ділянку та визнання укладеною додаткової угоди до договору,
за участю представника позивача - Рохова О. В., 
ВСТАНОВИВ: 
Короткий зміст позовних вимог 
1. Фермерське господарство "Підлісний Корчунок" (далі - ФГ "Підлісний Корчунок") звернулося до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Чемеровецької селищної ради та фізичної особи-підприємця Гречанюка Миколи Пилиповича (далі - ФОП Гречанюк М. П.), в якому (з урахуванням заяви про зміну предмета позову) просило:
- визнати відсутнім право оренди ФОП Гречанюка М. П. на земельну ділянку кадастровий номер 6825255100:03:001:0002, площею 6,0000 га (державна реєстрація права оренди вчинена держаним реєстратором 12.04.2024, запис № 54585245 про реєстрацію права оренди від 12.04.2024).
- визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 14.12.2016 № 44/57-16-ДО кадастровий номер 6825255100:03:001:0002, площею 6,0000 га, укладеного між Головним Управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області та Червоняком Миколою Івановичем (право оренди зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.01.2017) у редакції, визначеній у позовній заяві. 
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Червоняк М. І. своєчасно у встановлені законом та погоджені сторонами у договорі строки звернувся до Чемеровецької селищної ради із заявою від 04.05.2023 та проектом додаткової угоди про продовження (поновлення) договору оренди земельної ділянки від 14.12.2016 № 44/57-16-ДО. Натомість селищна рада відмовила позивачу у внесенні змін до договору оренди землі від 14.12.2016 шляхом укладення додаткової угоди та згодом продала право оренди на цю ділянку на земельних торгах ФОП Гречанюку М. П. На переконання позивача, такі дії селищної ради суперечать приписам статті 33 Закону України "Про оренду землі" та порушують гарантоване законом право позивача на поновлення дії договору оренди землі. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
3. 14.12.2016 між Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області (орендодавець) та гр. Червоняком Миколою Івановичем (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки № 44/57-16-ДО, згідно з пунктами 1, 2 якого орендодавець на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 25.10.2016 № 22-28328-СГ "Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки" надає, а орендар приймає в строкове платне користування на умовах оренди земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності, для ведення фермерського господарства (01.02) з кадастровим номером 6825255100:03:001:0002, загальною площею 6,0000 га, яка розташована за межами населених пунктів Чемеровецької селищної ради Чемеровецького району Хмельницької області.
4. Відповідно до пункта 3 договору на земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна та об`єкти інфраструктури.
5. Договір укладено на 7 років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (пункт 7 договору). 
6. 12.01.2017 на підставі вказаного договору за Червоняком М. І. проведена державна реєстрація права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6825255100:03:001:0002 площею 6 га з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., Чемеровецький р-н, Чемеровецька селищна рада, строк дії - 7 років.
7. Власником зазначеної земельної ділянки є територіальна громада селища Чемерівці в особі Чемеровецької селищної ради на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність територіальним громадам від 22.12.2020 № 33-ОТГ та акту приймання-передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 22.12.2020, державна реєстрація права власності проведена 23.12.2020. 
8. 04.05.2023 Червоняк М. І. звернувся до Чемеровецького селищного голови із заявою, в якій просив продовжити договір оренди земельної ділянки площею 6 га для ведення фермерського господарства з кадастровим номером 6825255100:03:001:0002. До заяви було долучено проект додаткової угоди від 04.05.2023 до договору оренди земельної ділянки від 14.12.2016 № 44/57-16-ДО, яким визначено, що сторони погоджуються поновити дію договору оренди земельної ділянки на тих самих умовах і на той самий строк (на 7 років). Також проектом угоди пропонувалось пункт 7 договору оренди викласти в такій редакції: "Договір укладено на 7 років до 14.12.2030. Після закінчення договору оренди цей договір поновлюється на той самий строк (на 7 років) і на тих самих умовах відповідно до статті 126-1 Земельного кодексу України (далі - ЗК України)". Усі інші умови договору оренди земельної ділянки від 14.12.2016 № 44/57-16-ДО залишаються без змін.
9. За результатами розгляду вказаної заяви рішенням Чемеровецької селищної ради від 15.06.2023 № 106-35/2023 відмовлено громадянину ОСОБА_1 у внесенні змін до договору оренди землі, укладеного 14.12.2016, шляхом укладання додаткової угоди про внесення змін до договору оренди землі (державна реєстрація від 12.01.2017 № 18575797).
10. В подальшому рішенням Чемеровецької селищної ради від 26.01.2024 № 121-44/2024 вирішено продати на земельних торгах право оренди на земельну ділянку комунальної власності, для ведення фермерського господарства площею 6,0000 га за кадастровим номером 6825255100:03:001:0002, що розташована за межами населеного пункту смт Чемерівці, та визначені умови продажу.
11. Згідно з протоколом про результати земельних торгів від 06.03.2024 № LRE001-UА-20240202-31940 переможцем земельних торгів з продажу права оренди на земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства площею 6,0000 га, яка розташована: Хмельницька область Кам`янець-Подільський район територія смт Чемерівці (за межами населеного пункту) кадастровий номер 6825255100:03:001:0002, став ФОП Гречанюк М. П. 
12. 12.04.2024 за Гречанюком М. П. проведена державна реєстрація права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6825255100:03:001:0002 площею 6 га з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, строком на 7 років, до 01.04.2031. 
13. Крім того, судами встановлено, що 05.10.2023 Червоняк М. І. зареєстрував в установленому законом порядку ФГ "Підлісний Корчунок". 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій 
14. 18.12.2025 Господарський суд Хмельницької області ухвалив рішення, яке залишене без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.02.2026, про задоволення позову.
15. Судові рішення мотивовані тим, що орендар, вчасно реалізувавши своє переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк, подаючи заяву та проект додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки Чемеровецькій селищній раді, правомірно очікував на її укладення та поновлення договору оренди ще на 7 років.
16. Натомість рішенням Чемеровецької селищної ради від 15.06.2023 було відмовлено у внесенні змін до договору оренди землі від 14.12.2016 шляхом укладання додаткової угоди без зазначення будь-яких підстав для такої відмови.
17. Таким чином, суди виснували, що Чемеровецька селищна рада знехтувала своїм обов`язком добросовісно провести переговори, не пропонуючи жодних умов орендарю, не узгодила з орендарем істотні умови договору, якщо вважала, що вони були змінені (зокрема щодо строку дії договору), безпідставно відмовивши в укладенні договору на новий строк.
18. Наведене свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання відсутнім права оренди у ФОП Гречанюка М. П. та визнання укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки в редакції, зазначеній в резолютивній частині оскаржуваного рішення.
Короткий зміст касаційної скарги 
19. Чемеровецька селищна рада звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.
20. Підставою касаційного оскарження Чемеровецька селищна рада визначила пункти 1, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), наполягаючи на тому, що оскаржувані судові рішення прийняті без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених:
- у постановах Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17 та від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц щодо стандарта доказування "вірогідність доказів";
- у постановах Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 905/650/19, від 15.05.2019 у справі № 912/1984/17, від 15.05.2019 у справі № 912/3810/16 щодо презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних правовідносин. 
21. Узагальнено доводи касаційної скарги зводяться до того, що Червоняк М. І. належним чином не скористався своїм переважним правом на поновлення договору оренди земельної ділянки від 14.12.2016, оскільки в порушення вимог статті 33 Закону України "Про оренду землі" не подав проект додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки та просив продовжити даний договір оренди терміном на 20 років, що є порушенням його істотних умов. За наведеного у ради не виникло обов`язку проводити добросовісні переговори, у зв`язку з чим рішення про відмову у поновленні договору оренди є законним та обґрунтованим. 
22. Проте суди безпідставно визнали доведеним той факт, що Червоняк М. І. подав заяву про продовження договору оренди земельної ділянки та проект додаткової угоди до нього (із зазначенням строку його дії на 7 років), керуючись при цьому стандартом доказування "вірогідність доказів". 
23. Крім того, Чемеровецька селищна рада з посиланням на пункт 5 частини першої статті 310 ГПК України зазначає про те, що суд першої інстанції розглянув справу за її відсутності, оскільки рада не отримувала жодних ухвал чи рішень через підсистему "Електронний суд". Як наслідок, селищна рада була позбавлена права подати відзив на позовну заяву та захистити свої інтереси в суді першої інстанції. 
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
24. У відзиві на касаційну скаргу ФГ "Підлісний Корчунок" просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, наполягаючи на тому, що вони повністю відповідають нормам матеріального та процесуального права. 
25. Позивач стверджує, що про недобросовісність дій селищної ради - рішення ради про відмову у внесенні змін до договору та про продаж права оренди на аукціоні є неправомірними. Селищна рада порушила принципи добросовісності та законні права орендаря, безпідставно ухилившись від переговорів щодо поновлення оренди. При цьому твердження відповідача про те, що орендар не подавав проєкту додаткової угоди для поновлення оренди, не відповідають дійсності, оскільки копія відповідної заяви від 04.05.2023 з проєктом угоди була долучена до матеріалів справи.
26. Позивач також звертає увагу, що хоча договір оренди первісно укладався з фізичною особою Червоняком М. І., після створення ним фермерського господарства всі права та обов`язки орендаря перейшли до ФГ "Підлісний Корчунок". Тому саме господарство є належним позивачем і має право на поновлення договору.
Мотиви для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду 
27. Предметом позову у цій справі є вимоги позивача про визнання відсутнім права оренди земельної ділянки у нового орендаря ФОП Гречанюк М. П. та визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 14.12.2016 в порядку реалізації позивачем переважного права на продовження орендних правовідносин на новий строк. 
28. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац дванадцятий частини другої вказаної статті).
29. Згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу (тобто вирішення одного спору у декількох судових справах в одній чи декількох судових юрисдикціях) є неприпустимим. Вирішення справи у суді в одному судовому процесі має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 50), від 04.07.2023 у справі № 233/4365/18 (пункт 29), від 12.07.2023 у справі № 757/31372/18-ц (пункт 62)).
30. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що, як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (див. mutatis mutandis постанови від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 (пункт 5.6), від 06.02.2019 у справі № 522/12901/17-ц, від 19.05.2020 у справі № 922/4206/19 (пункт 43), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 75), від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 (пункт 55)).
31. Питання про те, який належний спосіб захисту в разі порушення переважного права орендаря укладенням орендодавцем під час дії договору оренди землі договору з іншим орендарем, вже поставало на вирішення Великої Палати Верховного Суду. 
32. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.01.2022 у справі № 143/591/20 вже звертала увагу на те, що у разі укладення орендодавцем договору оренди земельної ділянки з новим орендарем та реєстрації за ним права оренди ще до закінчення строку дії первинного договору оренди та до вичерпання встановленого первинним договором оренди строку для повідомлення первинним орендарем про своє бажання скористатися переважним правом щодо укладення цього договору оренди на новий строк, переведення прав та обов`язків орендаря або визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного орендодавцем із новим орендарем, не є ефективними способами захисту переважного права первинного орендаря. Належним способом захисту є вимога про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди та про визнання відсутнім права оренди наступного орендаря.
33. Отже, якщо первинний орендар має право на укладення договору оренди (додаткової угоди до неї), то наявні два різні порушення прав первинного орендаря: орендодавцем (який відмовляється укладати додаткову угоду до договору оренди) та наступним орендарем (який незаконно заволодів майном - правом оренди - шляхом реєстрації цього права). Тому належним способам захисту прав первинного орендаря будуть дві позовні вимоги: про спонукання до укладення додаткової угоди (тобто про визнання такої угоди укладеною) та про визнання відсутнім права оренди у наступного орендаря.
34. Поряд з цим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20 відступила від правового висновку Верховного Суду щодо того, що належними й ефективними є способи захисту інтересу в правовій визначеності, які опосередковуються позовними вимогами про визнання недійсними електронних торгів (аукціону), протоколу електронного аукціону та договору, спрямованого на передання майнових прав (прав вимоги). Велика Палата зазначила, що визнання правочину недійсним не є способом захисту інтересу в правовій визначеності. Такий інтерес може захищатися, зокрема, позовом про визнання права або позовом про визнання відсутнім права. Водночас захист інтересу в правовій визначеності є неналежним і неефективним, якщо право позивача є юридично захищеним.
35. З урахуванням наведеного, позивач при зверненні з позовом у цій справі №924/780/25 обрав належний та ефективний спосіб захисту. 
36. Крім того, слід зазначити, що вимоги про визнання відсутнім права оренди у наступного орендаря та визнання додаткової угоди укладеною мають розглядатися в порядку господарської юрисдикції. 
37. Так, відповідно до частин першої, другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
38. Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України, за змістом частини першої якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
39. При цьому, у вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і відповідний спір господарськими, потрібно керуватися ознаками господарського спору. 
40. Зокрема, спір належить до юрисдикції господарського суду за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
41. Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить суд, зокрема, визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 14.12.2016 в порядку реалізації переважного права оренди. Отже, правовідносини, що виникли між ФГ "Підлісний Корчунок" та Чемеровецькою селищною радою носять приватно-правових характер та регулюються нормами ЦК України, ЗК України та Законом України "Про оренду землі".
42. В свою чергу, спірні правовідносини, що виникли між ФГ "Підлісний Корчунок" та ФОП Гречанюк М. П. за позовною вимогою про визнання відсутнім права оренди також належать до приватно-правових за відсутності у їх складі суб`єкта владних повноважень. 
43. Таким чином, виходячи із підстав, заявлених позовних вимог, колегія вважає, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
44. Водночас при розгляді справи № 924/780/25 колегією суддів встановлено, що на розгляді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду перебувала справа № 160/22622/25 за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, в якому позивач просив: 
- визнати незаконним та скасувати рішення від 23.06.2021 № 300/8 Дніпровської міської ради "Про проведення земельних торгів у формі аукціону з продажу права оренди земельної ділянки по АДРЕСА_1";
- визнати недійсним договір оренди землі від 27.08.2021, укладений між Дніпровською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Балівська виробничо-будівельна компанія".
45. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 02.06.2026 у справі № 160/22622/25, зокрема, зазначив, що договір оренди земельної ділянки комунальної форми власності, який є предметом оскарження у цій справі, є адміністративним договором, що укладається за результатами проведення адміністративної процедури, має особливості, за ознаками яких такий договір є адміністративним, укладеним для реалізації публічних інтересів.
46. Таких висновків Касаційний адміністративний суд дійшов з урахуванням того, що частиною тринадцятою статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що адміністративні акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування приймаються, набирають чинності, виконуються, припиняють дію та оскаржуються відповідно до вимог, встановлених Законом України "Про адміністративну процедуру" з урахуванням передбачених законом особливостей адміністративного провадження для окремих категорій адміністративних справ (у разі визначення законом таких особливостей). 
47. Тому, за висновком касаційного суду у справі № 160/22622/25, рішення ради, яке є адміністративним актом, приймається з урахуванням вимог частин п`ятої і восьмої статті 46 цього Закону. Отже, оскаржуване у цій справі рішення про проведення торгів відносно земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером 1210100000:01:496:0028 є адміністративним актом органу місцевого самоврядування. Своєю чергою, договір оренди землі комунальної власності укладається на підставі рішення відповідної ради за результатами земельних торгів, а отже укладення договору оренди є формою реалізації результатів торгів та визнання права державою. 
48. З урахуванням наведеного Касаційний адміністративний суд виснував, що відповідач у спірних правовідносинах реалізував свої повноваження як суб`єкт владних повноважень у сфері публічно-правових відносин, пов`язаних із передачею земельної ділянки комунальної власності в оренду шляхом реалізації адміністративної процедури, а спір як щодо позовної вимоги про оскарження рішення міськради так і про оскарження договору оренди, як адміністративного договору, має публічно-правовий характер та належить до юрисдикції адміністративних судів. 
Проте колегія суддів не погоджується з такими висновками з огляду на таке. 
49. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
50. Згідно з пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.
51. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: 1) хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або 2) хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або 3) хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
52. Отже, за змістом вказаних статей, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома або більше визначеними суб`єктами стосовно їхніх прав та обов`язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б одним суб`єктом виступає законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єктів, водночас на цих суб`єктів покладено обов`язок виконувати вимоги та приписи чинного законодавства. При цьому необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним управлінських функцій саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.
53. Водночас, обов`язковою ознакою публічно-правового спору, що підлягає розгляду судом в порядку адміністративного судочинства, є підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб`єкту владних повноважень та участь у публічно-правовому спорі з однієї сторони суб`єкта, наділеного владними повноваженнями, який здійснює владні управлінські функції, при цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватися цим суб`єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.
54. Отже, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
55. При цьому єдиною та необхідною правовою підставою для віднесення спору до публічно-правового є одночасна сукупність наступних умов: 1) однією зі сторін є суб`єкт владних повноважень, тобто орган державної влади або орган місцевого самоврядування чи установа, якій державою делеговано виконання відповідних владно-розпорядчих функцій; 2) спірні правовідносини виникли у зв`язку зі здійсненням ним владно-управлінських функцій; 3) перебування сторін спору у відносинах влади-підпорядкування.
56. Колегія суддів Касаційного господарського суду вважає, що спір у справі № 160/22622/25 за своєю правовою природою є приватноправовим та позбавлений ознак публічно-правового спору, оскільки виник з правовідносин, у яких орган місцевого самоврядування реалізував свої повноваження як власник земельної ділянки, а не як суб`єкт владних повноважень, що здійснює управлінські функції.
57. Відповідно до статей 316, 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складають правомочності щодо володіння, користування та розпоряджання майном. За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
58. Зазначені цивільно-правові засади повністю узгоджуються з нормами земельного законодавства. Так, згідно з частиною першою статті 78 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю, а органи місцевого самоврядування здійснюють право власності від імені та в інтересах територіальних громад (стаття 83 ЗК України).
59. Згідно зі статтею 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. 
60. Отже, приймаючи рішення про передачу земельної ділянки в оренду, рада діє передусім як власник майна, реалізуючи свою абсолютну правомочність щодо розпорядження ним.
61. Визначений статтею 124 ЗК України порядок передачі земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, в оренду за результатами проведення земельних торгів (аукціону) є лише встановленим законом спеціальним правовим механізмом реалізації власником свого права на розпорядження майном. Процедура організації та проведення земельних торгів (статті 134, 135 ЗК України) спрямована на визначення найкращих умов та особи, з якою власник укладе цивільно-правовий правочин - договір оренди землі.
62. Самі по собі земельні торги є способом укладення договору, а не самостійною адміністративною процедурою в розумінні публічного права. Договір оренди землі, укладений за результатами таких торгів, базується на юридичній рівності сторін, свободі договору та майнової самостійності (статті 6, 626, 627 ЦК України). У цих правовідносинах між органом місцевого самоврядування та учасниками (чи переможцем) торгів відсутні відносини влади та підпорядкування (субординації), що є обов`язковою та невід`ємною ознакою публічно-правового спору (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).
63. Посилання Касаційного адміністративного суду на Закон України "Про адміністративну процедуру" та частину тринадцяту статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" є помилковим, оскільки внутрішній порядок прийняття та оформлення рішень колегіальним органом не спроможний змінити цивільно-правову природу самого договору оренди землі та майнових прав, що з нього виникають. Спір щодо правомірності розпорядження комунальним майном та набуття третьою особою права оренди на нього є спором про цивільне право, який має вирішуватися виключно за правилами господарського (або цивільного) судочинства, оскільки його результат безпосередньо впливає на майнові права та обов`язки сторін договору.
Щодо подібності справ 
64. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору (див., зокрема, постанову від 21.03.2024 у справі № 191/4364/21, ухвали від 22.05.2024 у справі № 902/1076/24, від 09.08.2024 у справі № 127/22428/21, від 07.05.2025 у справі № 522/1514/21).
65. При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин, конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність необхідно також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
66. Здійснюючи правовий аналіз справи № 160/22622/25, у якій викладений висновок, від якого колегія суддів прагне відступити, на предмет її подібності до справи, що переглядається, Суд зазначає, що правовідносини в обох справах є подібними за змістовим (об`єктним) та суб`єктним критеріями.
67. В обох справах спір виник у зв`язку з діями органів місцевого самоврядування щодо розпорядження землями комунальної власності шляхом передачі їх в оренду на конкурентних засадах (земельних торгах) третім особам (ФОП Гречанюку М. П. у справі № 924/780/25 та ТОВ "Балівська виробничо-будівельна компанія" у справі № 160/22622/25 ). У справі, що розглядається, позивач просить захистити своє порушене право шляхом визнання відсутнім права оренди у нового орендаря, а у справі № 160/22622/25 позивач оскаржував рішення міської ради про проведення торгів та просив визнати недійсним укладений договір оренди. 
68. Отже, не зважаючи на зовнішню відмінність у формулюванні позовних вимог, метою позовних вимог в обох спорах є прагнення позивача вирішити питання щодо правомірності набуття третіми особами прав на майно (права оренди землі комунальної власності) за результатами дій органу місцевого самоврядування. 
69. Висновки Касаційного адміністративного суду у справі № 160/22622/25 про те, що договір оренди землі комунальної форми власності є адміністративним договором, а спір щодо його оскарження є публічно-правовим, створюють пряму юрисдикційну колізію з позицією колегії суддів Касаційного господарського суду. Застосування підходу касаційного суду у справі № 924/780/25 безальтернативно вимагало б від суду закриття провадження у справі в частині вимог про визнання відсутнім права оренди у відповідача-2 як таких, що належать до адміністративної юрисдикції. 
70. Оскільки колегія суддів переконана, що спір про визнання відсутнім права оренди землі (як і спір про визнання недійсним договору оренди) є виключно приватноправовим (господарським), наявна процесуальна та об`єктивна необхідність для відступу від висновків, викладених у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 02.06.2026 у справі № 160/22622/25, задля забезпечення єдності судової практики та дотримання правил предметної юрисдикції.
71. Частиною третьою статті 302 ГПК України встановлено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.
72. З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав, передбачених частиною третьою статті 302 ГПК України, для відступу від висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладених у постанові від 02.06.2026 у справі № 160/22622/25, про те, що договір оренди земельної ділянки комунальної форми власності є адміністративним договором, що укладається за результатами проведення адміністративної процедури, а не в рамках цивільно-правових чи господарських відносин, а спір щодо позовної вимоги про оскарження договору оренди, як адміністративного договору, має публічно-правовий характер та належить до юрисдикції адміністративних судів. 
73. Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 ГПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.
74. Призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, перш за все, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом, і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрям, в якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, які потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи при цьому судам нижчого рівня результат вирішення конкретної судової справи.
75. Частиною першою статті 303 ГПК України унормовано, що питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.
76. Ураховуючи наведені вище норми та мотиви, Верховний Суд вважає за необхідне з власної ініціативи передати справу № 924/780/25 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Керуючись статтями 234, 235, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Передати справу № 924/780/25 на розгляд Великої Палати Верховного Суду. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та не підлягає оскарженню

Суддя Є. В. Краснов

Суддя Г. М. Мачульський

Суддя Л. І. Рогач