Справа № 307/2960/25 Провадження № 2/307/1079/25 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 травня 2026 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді - Бряник М.М.
секретаря судового засідання - Бабинець Г.М.,
за участі представника позивача, прокурора - Варги І.В.,
представника відповідача та третьої особи, адвоката - Колотуха І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тячів в режимі відеоконференцзв`язку, цивільну справу за позовною заявою керівника Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області поданої в інтересах держави до Солотвинської селищної ради, Тячівського району, Закарпатської області та ОСОБА_1 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Палсір" про витребування майна з незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:
Керівник Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області Зовдун С. діючи в інтересах держави звернувся в суд з позовом до Солотвинської селищної ради, Тячівського району, Закарпатської області та ОСОБА_1 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Палсір» про витребування майна з незаконного володіння. Позовні вимоги мотивує тим, що Тячівською окружною прокуратурою у ході здійснення представницької функції щодо захисту державних інтересів у суді шляхом моніторингу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та публічної кадастрової карти встановлено порушення вимог земельного законодавства на території Тячівського району Закарпатської області під час розпорядження землями комунальної власності. Так, встановлено, що 18.06.2020 державним реєстратором зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності за товариством з обмеженою відповідальністю «Палсір» на земельну ділянку з кадастровим номером 2124455900:02:003:0161, площею 1,8635 га, з цільовим призначенням землі оздоровчого призначення, розташовану в АДРЕСА_1 . Підставою для реєстрації права власності за ТОВ «Палсір», вказаної земельної ділянки, став договір купівлі – продажу земельної ділянки, укладений між Солотвинською селищною радою та ТОВ «Палсір» 18.06.2020. Предметом вказаного договору є земельна ділянка з кадастровим номером 2124455900:02:003:0161, площею 1,8635 га., з цільовим призначенням землі оздоровчого призначення, для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги, розташована в АДРЕСА_1 . Вказаний договір купівлі-продажу укладений на підставі рішення 26 сесії 7 скликання Солотвинської селищної ради № 613 від 01.10.2019 «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення». При цьому, вказана земельна ділянка на момент продажу ТОВ «Палсір» перебувала в користуванні ТОВ «Палсір» на підставі договору оренди земельної ділянки від 15.06.2006.
Позивач вказує, що положення ч. 2 ст. 134 ЗК України не передбачають можливості продажу не на конкурентних засадах земельної ділянки для здійснення будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги. Проте, жодних таких умов при продажі земельної ділянки з кадастровим номером 2124455900:02:003:0161 Солотвинської селищною радою ТОВ «Палсір» прокуратурою не встановлено. З цих підстав зазначає, що таким чином, Солотвинською селищною радою в порушення вищенаведених норм, без проведення обов`язкових земельних торгів незаконно відчужено земельну ділянку комунальної власності, площею 1,8635 га., а тому такий правочин є нікчемним та не тягне за собою жодних юридичних наслідків.
Щодо вимоги про витребування земельної ділянки, зазначає, що відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Добросовісність щодо витребування майна встановлюється законодавцем як «не знав і не міг знати», що інша особа, яка відчужила набувачеві майно, не мала права його відчужувати. Вказуючи про недобросовісність набувача, стверджує про те, що ТОВ «Палсір» 15.09.2020 відчужило спірну земельну ділянку громадянину ОСОБА_1 на підставі договору купівлі – продажу. Вказана земельна ділянка, продана в короткий період часу (менш ніж через 3 місяці) після придбання ТОВ «Палсір». Крім того, земельна ділянка має цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги. При цьому, ОСОБА_1 не є фізичною особою підприємцем та не здійснює діяльність в сфері надання медичних та оздоровчих послуг. Також, на думку позивача викликає сумнів вартість придбаної земельної ділянки, як за договором купівлі-продажу між Солотвинською селищною радою та ТОВ «Палсір» так і за договором купівлі продажу між ТОВ «Палсір» та ОСОБА_1 . Зокрема, вартість земельної ділянки площею 1,8635 га. (яка не відноситься до земель сільськогосподарського призначення) за договорами купівлі - продажу становила 131 351 грн. та 135 000 грн. відповідно. При цьому, нормативно-грошова оцінка вказаної земельної ділянки ще в 2012 році становила 499 604,35 грн., що значно вище вартості, за яку було відчужено спірну земельну ділянку. Крім цього, ОСОБА_1 та директор і власник ТОВ «Палсір» ОСОБА_2 є близькими родичами, а саме рідним братом та сестрою. Вказане на думку позивача свідчить про те, що ТОВ «Палсір» та ОСОБА_1 є пов`язаними між собою особами та шляхом укладення договорів купівлі-продажу земельної ділянки намагалися створити умови щодо добросовісності набуття спірної земельної ділянки ОСОБА_1 , хоча останній проявивши звичайну обачність та враховуючи положення Земельного кодексу України щодо придбання земельних ділянок державної та комунальної власності на земельних торгах міг знати, що земельна ділянка придбана в селищної ради без проведення таких. За таких обставин вважає, що ОСОБА_1 не можна вважати добросовісним набувачем в розумінні ст. 388 ЦК України.
З цього приводу зазначає, що підставою для звернення до суду з вказаним позовом є саме ст. 387 Цивільного кодексу України, так як, положення ст. 388 ЦК України не розповсюджуються на дані правовідносини у зв`язку з відсутністю добросовісного набувача. Таким чином, власником спірних земельних ділянок відповідно до положень ст. 83 Земельного кодексу України та ст. 122 цього кодексу є держава Україна в особі Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, яка в свою чергу має виключне право на розпорядження вказаними земельними ділянками, які знаходяться на її території. В той же час, Солотвинська селищна рада через неправомірні дії щодо відчуження спірної земельної ділянки у позазаконний спосіб є відповідачем у вказаній справі, у зв`язку з чим прокурор набуває прав позивача та звертається до суду в інтересах держави, так як іншого уповноваженого органу, який вправі розпоряджатися та набувати право власності на спірну земельну ділянку не має. Згідно витягу з технічної документації з нормативно-грошової оцінки НВ-9970353052025 земельної ділянки з кадастровим номером 2124455900:02:003:0161 нормативно-грошова оцінка вказаної земельної ділянки становить 2 448 172,75 грн.
Щодо наявності повноважень прокурора на звернення з позовом до суду, зазначає, що відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.  Згідно п.3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Вказує, що статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Згідно ч.4 ст.56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абз.3 ч.5 ст.56 ЦПК України).
Представник позивача вказує, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав законної сили 17.03.2022, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19, відповідно до якого, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 - 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Указом Президента України «Про введення воєнного стану» від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 24 лютого 2022 року та який діє по теперішній час. З цих підстав зазначає, що строк позовної давності з 24.02.2022 до часу звернення прокуратури з вказаним позовом не враховується у строк позовної давності через введення в Україні воєнного стану в зв`язку з чим, строк на зверненнядо суду з вказаною позовною заявою не сплив.
Враховуючи вищевикладене прокурор просить витребувати з чужого незаконного володіння  ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером 2124455900:02:003:0161, площею 1,8635 га загальною вартістю 2 448 172,75грн., з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги, в комунальну власність Солотвинської селищної ради та стягнути з відповідачів на користь Закарпатської обласної прокуратури (р/р UA228201720343130001000018475, код 02909967, МФО 820172 ДКС України) судові витрати у справі.

26.08.2025 року представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Палсір", адвокат Колотуха І.В. надіслав до суду відзив на позовну заяву, у якому вказує, що проти задоволення позову заперечує. Зазначає, що спірна земельна ділянка перебувала у товариства в користуванні відповідно до договору оренди від 15 червня 2006 року. Посилаючись на положення ст. 9 Закону України "Про Оренду землі" та ст. 777 ЦК України, вказує на наявність у ТОВ «Палсір» переважного права на придбання спірної земельної ділянки, як такої що перебуває в оренді цього Товариства. Таким чином, вбачає можливим продаж земельних ділянок державної та комунальної власності, які перебувають в оренді фізичних чи юридичних осіб без проведення земельного аукціону. Вказує, що враховуючи наведені норми законодавства, Солотвинська селищна рада листом від 01.03.2019 року за N? 77/02-21 звернулася до ТОВ "Палсір" з повідомленням в порядку ст. 9 Закону України "Про Оренду землі", для забезпечення реалізації переважного права купівлі орендованої земельної ділянки. Товариство зважаючи на вказані норми законів, погодилось на викуп та після визначеної експертом ціни ділянки викупило таку. Чому експерт визначив таку ціну, не відомо. Звертає увагу, що ціну було погоджено сесією селищної ради і сумнівів у її достовірності не виникало, вважає, що на визначення вартості земельної ділянки було враховано небезпечність району місця її розташування, який є карстонебезпечний, з проваллями та пустотами, шахтовими виробками.
Вважає, що не підлягає до задоволення і вимога про витребування майна, оскільки доказів, того що майно вибуло з власності селищної ради поза її волею матеріали справи не містять. Рішення про відчуження спірної земельної ділянки приймав колективний орган - сесія Солотвинської селищної ради, яка складається з депутатів. Доказів про винні дії сесії селищної ради, наслідком яких став продаж земельної ділянки прокурором теж не надано. Тому, вважає передчасним висновок прокурора, про те що земельна ділянка вибула з володінням власника поза її волею. Відтак вважає, що не підлягає до застосування ст. 388 ЦК України, яка першочергово зобов?язує сторону довести факт вибуття майна не з волі власника, а тільки тоді витребувати майно. Рішення 26 сесії 7 скликання Солотвинської селищної ради N? 613 від 01.10.2019 "Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення", є чинним та не скасованим, що виключає факт вибуття майна не з волі власника, оскільки всі земельні питання вирішуються виключно на пленарних засіданнях сесії органу місцевого самоврядування.

27.08.2025 року відповідач, Солотвинська селищна рада, Тячівського району Закарпатської області надіслали до суду відзив на позовну заяву, у якому вказують, про необґрунтованість позовних вимог та таких, що не підлягають задоволенню. Вказує, що земельна ділянка з кадастровим номером 2124455900:02:003:0161, площею 1,8635 га., відчужена на користь ТОВ «Палсір» на підставі рішення селищної ради без проведення земельних торгів, що суперечить вимогам статей 127, 128, 134 Земельного кодексу України. Внаслідок неправомірного продажу земельної ділянки з комунальної власності було створено умови для подальшого відчуження ділянки на користь фізичної особи - ОСОБА_1 , який не є добросовісним набувачем у розумінні статті 388 Цивільного кодексу України, оскільки є близьким родичем засновника ТОВ «Палсір» та не мав наміру використовувати землю відповідно до її цільового призначення. Продаж земельної ділянки відбувся за ціною, що у кілька разів нижча за її нормативно-грошову оцінку (2 448 172,75 грн), що підтверджує порушення економічних інтересів держави та територіальної громади. Обставини швидкого перепродажу землі між пов?язаними особами свідчать про умисне виведення земельної ділянки з комунальної власності та створення видимості законності її переходу. З цих підстав вважають, що прокурор правомірно звернувся з даним позовом в інтересах держави.
Враховуючи викладене, Солотвинська селищна рада повністю підтримує позовні вимоги Тячівської окружної прокуратури про витребування з незаконного володіння земельної ділянки з кадастровим номером 2124455900:02:003:0161, площею 1,8635 га, та просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

27.08.2025 року представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Палсір" адвокат Колотуха І.О. надіслав до суду відповідь на відзив, поданий Солотвинською селищною радою Тячівського району Закарпатської області, в якому вказує, що селищна рада сама особисто в особі депутатів затвердила ціну продажу та схвалила пропозицію продати, прийнявши відповідне рішення. Жодного порушення закону не встановлено ні в діях голови ради, ні в діях депутатів чи експерта, який оцінив землю, про що свідчать дві фактові кримінальні справи. Так, згідно даних ЄРДР зареєстроване кримінальне провадження N? 42020071160000105 від 21.09.2020р., в рамках якого перевірялися факти вказані в позові прокурора. В подальшому вказана кримінальна справа була приєднана до матеріалів кримінального провадження N? 12021070000000199 від 07.07.2021 р., яке перебуває на початковій стадії по сьогоднішній день. Тобто, починаючи з 21.09.2020 р., прокурор мав можливість подати цей позов, однак не робив цього, що вказує на недобросовісне порушення строку позовної давності, а тому просить застосувати наслідки такого пропуску до даного позову. Окремо, звертає увагу на той факт, що ділянка перебувала в оренді у товариства більше 14 років, і якщо після викупу землі, брат із сестрою вирішили поділити бізнес, то це не може свідчити про незаконність їх дій. 

25.11.2025 року позивач, керівник Тячівської окружної прокуратури С.Зовдун надіслав до суду відповідь на відзив поданий представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Палсір" у якому аналогічно позовній заяві посилаючись на положення ст. 9 Закону України «Про оренду землі» (в редакції станом на момент продажу земельної ділянки) вказує, що орендар, який відповідно до закону може мати у власності орендовану земельну ділянку, має переважне право на придбання її у власність у разі продажу цієї земельної ділянки, за умови, що він сплачує ціну, за якою вона продається, а в разі продажу на аукціоні - якщо його пропозиція є рівною з пропозицією, яка є найбільшою із запропонованих учасниками аукціону. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 135 Земельного кодексу України (в редакції станом на червень 2020 року) продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюється виключно на земельних торгах, крім випадків, встановлених частинами другою і третьою статті 134 цього Кодексу. Також, як і в позовній заяві вказує, що продаж земельних ділянок державної та комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюється на конкурентних засадах у формі аукціону, чого не було виконано під час продажу земельної ділянки з кадастровим номером 2124455900:02:003:0161 Солотвинської селищною радою ТОВ «Палсір». Зважаючи на викладене, враховуючи, що договір купівлі-продажу земельної ділянки від 18 червня 2020 року, укладений між Солотвинською селищною радою та ТОВ «Палсір» на підставі якого останній отримав у приватну власність спірну земельну ділянку без проведення земельних торгів, з порушенням норм земельного кодексу України, тобто не відповідав вимогам акту цивільного законодавства, у зв?язку з цим такий правочин вважає нікчемним та таким, що не тягне за собою жодних юридичних наслідків.
Щодо витребування земельної ділянки, прокурор посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві, стверджує про недобросовісність набуття спірною земельною ділянкою відповідачем ОСОБА_1 . Враховуючи вищевикладене просить задовольнити позовну заяву Тячівської окружної прокуратури в повному обсязі.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 15.08.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 25.11.2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Колотухи Івана Олексійовича про залишення без руху позовної заяви керівника Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області поданої в інтересах держави до Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області та ОСОБА_1 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Палсір" про витребування майна з незаконного володіння, як такої, що подана без додержання вимог ч.4 ст. 177 ЦПК України – відмовлено.
Постановленою в судовому засіданні 08.12.2025 ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області задоволено клопотання представника відповідача Колотухи І.О. про відкладення підготовчого судового засідання. 
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 12.12.2025 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача, адвоката Колотухи І.О. про відвід головуючого у справі судді.
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 12.12.2025 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача, адвоката Колотухи І.О. про залишення позовної заяви без розгляду у цивільній справі за позовною заявою керівника Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області поданої в інтересах держави до Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області та ОСОБА_1 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Палсір" про витребування майна з незаконного володіння.
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 12.12.2025 року закрито підготовче провадження та призначити цивільну справу до судового розгляду.
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 04.02.2026 року заяву представника третьої особи ТОВ «Палсір», адвоката Колотухи Івана Олексійовича про відвід головуючого судді Бряник Миколи Миколайовича та прокурора у цивільній справі №307/2960/25 за позовом керівника Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області поданої в інтересах держави до Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області та ОСОБА_1 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Палсір" про витребування майна з незаконного володіння - визнано необґрунтованою.
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 09.02.2026 року (суддя Сас Л.Р., провадження №2-ві/307/2/26) відмовлено у задоволенні заяви представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ТОВ «Палсір» - адвоката Колотухи I.O. про відвід судді Бряника М.М. від розгляду цивільної справи за позовом Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області до Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ТОВ «Палсір» про витребування майна з незаконного володіння та про відвід представнику позивача - прокурору Варзі І.В.
Прокурор Варга І.В. в судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_1 та третьої особи ТОВ «Палсір», адвокат Колотуха І.О. в судовому засіданні просив у задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі.
Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів суд приходить до наступного висновку. 
Розглядаючи даний спір суд виходив з наступних мотивів та норм права.
У частині другій статті 4 ЦПК України визначено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Згідно з частиною четвертою статті 42 ЦПК України у справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому статтями 23,24 Закону України «Про прокуратуру».
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на час звернення до суду).
Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц, провадження № 14-104цс19, якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту.
Пунктом 3 частини шостої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом, ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи.
Звертаючись до суду з цим позовом, керівник Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області вказує на те, що Тячівська окружна прокуратура реалізує передбачені законом повноваження з представництва інтересів держави, мотивуючи тим, що Солотвинська селищна рада через неправомірні дії щодо відчуження спірної земельної ділянки у позазаконний спосіб є відповідачем у вказаній справі, у зв`язку з цим прокурор набуває прав позивача, так як іншого уповноваженого органу , який вправі розпоряджатися та набувати право власності на спірну земельну, не має. Одночасно визначивши процесуальний статус Солотвинської селищної ради, як відповідача.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі статтями 83, 84 ЗК України комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.
Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Статтею 122 ЗК України передбачено, що вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.
Згідно зі статями 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.
За положеннями статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Розглядаючи спори щодо витребування такого майна, суди повинні мати на увазі, що у позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України, а також під час розгляду спорів про витребування майна суди мають установити всі юридичні факти, визначені статтями 387 та 388 ЦК, зокрема чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо.
До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 17 грудня 2014 року № 6-140цс14.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження 14-144цс18).
У пунктах 142, 146, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц (провадження № 14-208цс18) зроблено висновок, що «метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника».

В судовому засіданні встановлено, що згідно договору оренди земельної ділянки укладеного 15 червня 2006 року вбачається, що орендодавець на підставі рішення 22 сесії IV-го скликання Солотвинської селищної ради від 02.11.2005 року №331 в особі селищного голови Ю.Ю.Ухаль надає, а орендар ТзОВ «Палсір», в особі директора ОСОБА_3 приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розміщення лікувальної бази, яка знаходиться в смт. Солотвино по вулиці Терека Тячівського району Закарпатської області, кадастровий номер земельної ділянки 2124455900:02:003:0161, загальною площею 1,8635 га. Строк дії договору 49 років (а.с.25-30).
Таким чином встановлено, що спірна земельна ділянка на момент її продажу перебувала в оренді третьої особи ТзОВ «Палсір» та вказані обставини, як і сам договір оренди, позивачем не оспорюється.
Як вбачається з повідомлення адресованого головою Солотвинської селищної ради ОСОБА_4 , ТОВ «Палсір», в період дії вказаного договору оренди, а саме 01.03.2019, орендаря - ТОВ «Палсір» повідомлено про намір продажу Солотвинською селищною радою, спірної земельної ділянки площею 1,8635 га., яка на той час перебувала в оренді третьої особи.
Цим же повідомленням з посиланням на положення ст. 9 ЗУ «Про оренду землі» попереджено орендаря про наслідки відмови від свого переваженого права на придбання орендованої земельної ділянки та переходу такого права до нового власника. Також зазначено, що вартість земельної ділянки, буде визначена після відбору експертної комісії. Запропоновано третій особі – орендарю звернутися до Солотвинської селищної ради із заявою про надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки (а.с.68). 
В подальшому 1 жовтня 2019 25 сесії VII скликання Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області прийнято рішення №613 «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення» пунктом 2.1 якого, доручено Солотвинському селищному голові продати земельну ділянку площею 1,8635 га. несільськогосподарського призначення для розміщення лікувальної бази, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 за 122 991 грн. 00 коп. з урахуванням сплати авансованого внеску 10% від нормативно-грошової оцінки в сумі 131 351 грн. 00 коп. (а.с.31-32).
На підставі вказаного рішення Солотвинської селищної ради, Тячівського району, Закарпатської області 18.06.2020 між Солотвинською селищною радою, в особі голови Ухаль Ю.Ю. та Товариством з обмеженою відповідальністю «Палсір» укладено та нотаріально посвідчено договір купівлі продажу спірної земельної ділянки. Відповідно до умов цього договору, Солотвинська селищна рада передала у власність за плату, а покупець Товариство з обмеженою відповідальністю «Палсір» прийняв у власність і оплачує вартість цієї земельної ділянку площею 1,8635 га., кадастровий номер 2124455900:02:003:0161, цільове призначення 03.02 для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги, категорія земель – землі оздоровчого призначення. Розділ 2 цього договору містить істотні умови договору щодо ціни предмета договору- земельної ділянки площею 1,8635 га., з посиланням на висновок експертів про ринкову вартість земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 03.05.2019р. затвердженого вказаним у цьому договорі рішенням Солотвинської селищної ради та така становить 131351,00 грн. (а.с.18-20).
Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 421130855 від 04.04.2025, на підставі цього договору купівлі-продажу, серія та номер 1046, посвідченого 18.06.2020 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.А. право власності на земельну ділянку зареєстровано за покупцем ТОВ «Палсір» (а.с.13-17).
Відтак встановлено, що спірна земельна ділянка вибула з комунальної власності у порядку визначеному ст.9 ЗУ «Про оренду землі» поза процедурою аукціону. 
Разом з цим, ст. 9 Закону України «Про оренду землі» (в редакції станом на момент продажу земельної ділянки) передбачено, що орендар, який відповідно до закону може мати у власності орендовану земельну ділянку, має переважне право на придбання її у власність у разі продажу цієї земельної ділянки, за умови, що він сплачує ціну, за якою вона продається, а в разі продажу на аукціоні - якщо його пропозиція є рівною з пропозицією, яка є найбільшою із запропонованих учасниками аукціону. 
Відтак конструкція вказаної норми Закону визначала два альтернативні один одному випадки визначення ціни орендованої земельної ділянки, перший з яких це – ціна продажу, яка у даній правовій ситуації була визначена Солотвинською селищною радою на підставі затвердженого цією радою висновку експертів про ринкову вартість земельної ділянки від 03.05.2019 – 131351.,00грн.;
другий це – ціна визначена результатами пропозицій аукціону, процедура проведення якого щодо спірної земельної ділянки, Солотвинською селищною радою не проводилася.
Разом з цим, суд вважає доведеними твердження прокурора з посиланням на положення ст. 128 та ч.1 ст. 134 Земельного кодексу України щодо визначеної Законом процедури продажу земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них на конкурентних засадах, та відсутності підстав для викупу земельної ділянки ТОВ «Палсір» поза процедурою аукціону. 
Відповідно до ч.2 ст. 127 ЗК України, (в редакції Закону від 7.06.2020, чинній на момент укладення договору купівлі продажу) продаж земельних ділянок державної та комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) на конкурентних засадах у формі аукціону здійснюється у випадках та порядку, встановлених главою 21 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 128 ЗК України, (в редакції Закону від 7.06.2020, чинній на момент укладення договору купівлі продажу), продаж земельних ділянок державної та комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) на конкурентних засадах у формі аукціону здійснюється у випадках та порядку, встановлених главою 21 цього Кодексу. 
Положеннями ч.1 ст. 134 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 
Підстав для викупу ТОВ «Палсір» спірної земельної ділянки поза аукціоном передбачених ч.2 ст.134 ЗК України, під час судового розгляду не встановлено, а тому доводи прокурора з посиланням на положення ч.1, 2 ст. 215, ч.1 ст. 228 ЦК України, щодо нікчемності правочину – договору купівлі – продажу земельної ділянки від 18.06.2020 укладеного між Солотвинською селищною радою та ТОВ «Палсір», суд визнає доведеними в межах судового розгляду. 
Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стосовно доводів щодо наявності або відсутності добросовісності набувача, відповідача - ОСОБА_1 .
Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, якщо на підставі рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування про відчуження земельної ділянки, яка перебуває під посиленою правовою охороною держави, відбулася державна реєстрація права власності на це майно, власник може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем на підставі статей 387, 388 ЦК України.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Відповідно до положень ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо: 1) воно було продане або передане у власність у порядку, встановленому для виконання судових рішень; 2) воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна.
Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
Отже в основі розмежування добросовісності набувача майна лежить не оплатність чи безвідплатність договору, на підставі якого набувалося майно, а обізнаність набувача про наявність у контрагента права відчужувати відповідне майно.
Добросовісність чи недобросовісність особи - це правовий висновок, який робиться судом на підставі встановлених обставин справи, які можуть про це свідчити. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/20528/21.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Цивільного кодексу України добросовісність набувача презюмується, тобто, незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (постанова ВП ВС від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16).
Відповідно до статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
Набувач визнається добросовісним, якщо він не знав і не міг знати, що особа, від якої він набув майно, не мала права його відчужувати.
Дослідженими та встановленими судом, безпосередньо під час розгляду справи по суті доказами, не знайшли свого підтвердження наведені прокурором доводи про наявність обставин недобросовісності набувача ОСОБА_1 .
Обґрунтовуючи позицію щодо недобросовісності дій останнього, під час придбання спірної земельної ділянки, позивач посилався на обставини перебування відповідача у родинних відносинах з власником та директором ТОВ «Палсір» - ОСОБА_2 , на заниження вартості земельної ділянки та відсутність реєстрації відповідача, як суб`єкта господарювання у сфері надання медичних та оздоровчих послуг та короткого проміжку часу між укладеними договорами відчуження цієї земельної ділянки, що на думку позивача свідчить про створення штучних умов щодо добросовісності набуття прав на таку. За таких обставин позивач вважав, що ОСОБА_1 не можна вважати добросовісним набувачем в розумінні ст. 388 ЦК України.
Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.09.2020 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Палсір» передає у власність за плату, а покупець ОСОБА_1 приймає у власність і оплачує на нижче викладених умовах земельну ділянку площею 1,8635 га, кадастровий номер 2124455900:02:003:0161, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2043219721244, цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги. Продаж земельної ділянки вчиняється за ціною 135 000,00 гривень (а.с.21-23).
Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 421130855 від 04.04.2025, відповідач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером 2124455900:02:003:0161, площею 1,8635 га, з її цільовим призначенням землі оздоровчого призначення. 
Відповідно до витягу №НВ-9970353052025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки за кадастровим номером 2124455900:02:003:0161, підтверджено, що станом на 10.07.2025 року нормативно-грошова оцінка земельної ділянки складає 2 448 172,75 гривень (а.с.33).
Згідно повних витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №000552368470 та №00052368491 від 12.07.2025 року, а також з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00052368719 від 12.07.2025 року вбачається, що відповідач ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є рідними братом і сестрою та їх батьками значаться ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.34-39, 40-42).
Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Палсір» являється ОСОБА_2 , мешканка АДРЕСА_2 (а.с.43).
Разом з цим, доведення факту перебування відповідача у родинних відносинах з директором юридичної особи – ТОВ «Палсір», а також трьох місячного періоду між датами укладення договорів купівлі- продажу Солотвинською селищною радою – ТОВ «Палсір», та «ТОВ Палсір" - ОСОБА_1 не свідчить про недобросовісність набуття відповідачем у власність спірної земельної ділянки. Цією підставою, не може слугувати й твердження щодо необачності відповідача, який на думку позивача міг перевірити незаконність набуття у власність спірної земельної ділянки ТОВ "Палсір". 
Як встановлено в судовому засіданні договір купівлі продажу земельної ділянки укладений між Солотвинською селищною радою та ТОВ «Палсір», містив посилання щодо всіх істотних умов договору, предмету, ціни та ін. Окрім цього, в цьому договорі містилися посилання на висновок експерта щодо грошової оцінки спірної земельної ділянки та затвердження визначеної ціни на підставі відповідного рішення органу місцевого самоврядування. Продаж земельної ділянки було ініційовано органом місцевого самоврядування, про що листом було повідомлено орендаря - ТОВ "Палсір". Відтак, суд дійшов висновку, що порушення органом місцевого самоврядування процедур продажу земельної ділянки, перебували поза межами обізнаності набувача ОСОБА_8 щодо відсутності у контрагента ТОВ «Палсрі» права відчужувати відповідне майно.
У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року в справі № 362/44/17 (провадження № 14-183цс18) зроблено висновок, що «відсутність спрямованого на відчуження майна рішення відповідного органу місцевого самоврядування (зокрема, його підроблення) означає, що власник волю на відчуження не виявляв.
У межах судового розгляду, не було встановлено будь-яких фактів підробки рішень Солотвинської селищної ради на підставі якого спірна земельна ділянка вибула у власність ТОВ «Палсір» та як наслідок, позивачем не доведено відсутності волі органу місцевого самоврядування на відчуження спірного майна. 
При цьому, строк досудового розслідування у кримінальному провадженні у межах якого здійснювалося досудове розслідування щодо можливих протиправних дій з боку службових осіб Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області під час продажу земельної ділянки, відомості про яке внесено до ЄРДР за №42021070000000007 від 12.01.2021 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 364 КК України завершився (а.с. 201-204). 
Відповідно до ч.5 ст. 390 ЦК України, передбачено, що суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.
Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.
Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду".
Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.
Вказана норма частини п`ятої статті 390 ЦК України поширюється на випадки подання позову про витребування майна у добросовісного набувача. Разом з цим, у разі подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача норми частини п`ятої статті 390 ЦК України не підлягають застосуванню.
У разі встановлення недобросовісності набувача суд задовольняє позов на підставі статті 387 ЦК України без застосування норм частини п`ятої статті 390 ЦК України, яка визначає порядок компенсації вартості майна добросовісному набувачеві (коли земельна ділянка належала державі (чи територіальній громаді), а останній набувач є добросовісним). Водночас у разі не доведення позивачем недобросовісності набувача і встановлення, що набувач є добросовісним, суд відмовляє у задоволенні позову, зокрема на підставі частини п`ятої статті 390 ЦК України, якщо позивач попередньо не вніс вартість майна на депозитний рахунок суду.
До такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25.02.2026 року у справі №603/102/25 від 18 березня 2026 року у справі №390/599/25.
Беручи до уваги те, що позивачем не доведено недобросовісності набувача та судом встановлено, що набувач ОСОБА_1 є добросовісним, позивачем та Солотвинською селищною радою, попередньо не внесено вартості майна на депозитний рахунок суду, суд доходить висновку, про відмову у задоволенні позовних вимоги прокурора до ОСОБА_1 про витребування майна в комунальну власність з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 ..
Відповідно до висновків викладених Великою Палати Верховного Суду в постановах від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року в справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року в справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року в справі № 570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц, від 05 травня 2019 року в справі № 554/10058/17, встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, суд відмовляє у позові до такого відповідача.
Виходячи зі змісту позовних вимог прокурора про витребування майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 , суд приходить до висновку про неналежність відповідача Солотвинської селищної ради, Тячівського району, Закарпатської області, а тому у прийнятті заяви про визнання позову викладеної у поданому 27.08.2025 Солотвинською селищною радою відзиві на позовну заяву та у позові до цього відповідача, слід відмовити. 
Щодо заявлення представником відповідача ОСОБА_9 застосування наслідків пропуску строків позовної давності, суд зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Передбачений ч. 1 ст. 257 ЦК України, строк позовної давності застосовується судом в тому випадку, коли встановлено, що право позивача порушено, однак воно не підлягає захисту в зв`язку з пропуском строку позовної давності.
За статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно із ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Подібний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цc18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 80), від 05 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18, пункт 61), № 522/2201/15-ц (провадження № 14-179цс18, пункт 62) та № 522/2110/15-ц (провадження № 14-247цс18, пункт 61), від 07 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (провадження № 14-194цс19, пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-27-цс19, пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (провадження № 14-396цс-19, пункт 51), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (провадження № 14-448цс19, пункт 28).
Відтак у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, відсутні підстави для застосуавння наслідків позовної давності. Крім цього, такий строк не пропущений в силу вимог положень пункту 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, які діяли на час звернення прокурора до суду з позовом та відповідно до яких, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. 
Відповідно до ч. 1, та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки у задоволенні позову відмовлено, витрати зі сплати судового збору залишаються за позивачем.
Керуючись ст.ст. статтями 2, 4, 5, 10-13, 18, 81, 133, 141, 142, 206, 247, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 12, 16, 317, 319, 328, 330, 386, 387, 388, 390 ЦК України, ст. 122, 134 ЗК України, ст. 16, 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" суд,

УХВАЛИВ:
У задоволенні позовної заяви керівника Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області поданої в інтересах держави до Солотвинської селищної ради, Тячівського району Закарпатської області та ОСОБА_1 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Палсір" про витребування майна з незаконного володіння, відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Тячівська окружна прокуратура Закарпатської області, адреса місця розташування: м. Тячів вул. Незалежності, 27, Закарпатської області, код ЄДРПОУ 02909967.
Відповідач: Солотвинська селищна рада Тячівського району Закарпатської області, код ЄДРПОУ 04349691, адреса: селище Солотвино, вул. Харківська, 1, Тячівського району, Закарпатської області.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Палсір", код ЄДРПОУ 13586817, місце реєстрації: 90575, Закарпатська область, Тячівський район, с. Солотвино, вул. Озерна, 39.
Визначити дату складання повного тексту рішення - 25 травня 2026 року.

Головуючий      М.М.Бряник