справа № 490/2567/18-ц головуючий у суді І інстанції Чекулаєв С.О.
провадження № 22-ц/824/8602/2026 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України

22 квітня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О., 
суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
за участю секретаря Надточий К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс банк» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 січня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Чекулаєва С.О. у м. Києві, повний текст рішення складено 27 січня 2026 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», третя особа ОСОБА_2 , про повернення банківського вкладу, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом, у якому просила суд з урахуванням уточнених позовних вимог:
- стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти, які були внеском на депозитний рахунок із належними процентами та компенсаціями у розмірі 5 919,66 доларів США, що згідно офіційного курсу валют, станом на 16 серпня 2021 року еквівалентно 158 013,48 грн.;
- стягнути з відповідача на користь позивача суму інфляційних збитків у розмірі 84 575,50 грн.;
- стягнути з відповідача на користь позивача відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 14 219,59 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті ОСОБА_3 , який був чоловіком позивача, відкрилася спадщина на грошові кошти померлого у загальному розмірі 23 678,67 доларів США, що розміщенні на депозитному рахунку у Миколаївській обласній філії Акціонерного-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк». Позивачу було видано два свідоцтва про право на спадщину, а саме на частини депозиту, що становить 11 839,33 доларів США та на частини депозиту, що становить 5 919,66 доларів США. Інша частина депозиту була успадкована ОСОБА_2 , який є сином померлого. Відповідач виплатив їй лише частину банківського вкладу, а саме згідно свідоцтва про право на спадщину на частину депозиту, що становить 11 839,33 доларів США, водночас, відповідач відмовляється виплачувати грошові кошти, які є її спадковим майном згідно свідоцтва про право на спадщину № 1-115, що видано Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою на частини спадкового майна - рахунок № НОМЕР_1 в доларах США на суму 5 919,66 доларів США.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27 січня 2026 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ «Сенс Банк» на її користь грошові кошти, які були внеском на депозитний рахунок із належними процентами та компенсаціями у загальному розмірі 5 919,66 доларів США. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі АТ «Сенс Банк»просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги АТ «Сенс Банк» вказує, що після смерті вкладника банку - ОСОБА_3 , 04 лютого 2009 року банк здійснив виплату позивачу, на підставі свідоцтва про право на спадщину №1-116 від 04 лютого 2009 року, частини вкладу у розмірі частини депозиту, що становить 11 839,33 доларів США.Водночас, 20 січня 2009 року до відповідача звернувся спадкоємець ОСОБА_3 , його син ОСОБА_2 , якому на підставі свідоцтва про право на спадщину №5-14 від 16 січня 2009 року банк вже видав частину вкладу, що становить 11 839,34 доларів США.Таким чином, банк повністю видав грошовий вклад ОСОБА_3 його спадкоємцям ще у 2009 році, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними. Крім того зазначає, що у 2015 році позивач зверталася до Центрального районного суду м. Миколаїв з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 5 919,67 доларів США, що були безпідставно отримані в порядку спадкування внаслідок перебільшення належної йому частки у спадщині, проте, цей позов судом залишено без розгляду.Отже сам факт звернення позивача із позовом до ОСОБА_2 свідчить про те, що позивач знала про отримання грошових коштів ОСОБА_2 , а тому дії позивача є недобросовісними.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , зазначає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, не мають законодавчого обґрунтування, через що скарга не може бути задоволена, судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення виходячи з наступного. 
Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що 15 грудня 2006 року між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладений Договір банківського вкладу (ВКЛАД «КАПІТАЛ») №270 згідно якого банком були залученні на депозитний рахунок грошові кошти вкладника у розмірі 21 600,00 доларів США.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .
Згідно листа Акціонерного-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» від 28 серпня 2007 року, адресованого Першій Миколаївській Державній нотаріальній конторі вбачається, що 15 грудня 2006 року на ім`я ОСОБА_3 відкрито рахунок № НОМЕР_1 з залишком коштів на 28 серпня 2008 року у розмірі 23 678,67 доларів США.
04 лютого 2009 року Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 видане свідоцтво про право на спадщину за законом (зареєстровано у реєстрі №1-115) наступного змісту «Я, Грищенко Л.А. державний нотаріус Першої Миколаївської державної нотаріальної контори, посвідчую, що на підставі ст.1261 Цивільного кодексу України 2003 року, спадкоємцем (однієї другої) частки майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є його дружина - ОСОБА_1 , що мешкає в АДРЕСА_1 . Спадкове майно, на яке в указаній частці видане це свідоцтво складається з: (однієї другої) частки грошового внеску з належними відсотками та компенсаціями, який знаходиться на зберіганні у Миколаївській обласній філії Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» на рахунку № НОМЕР_1 в доларах США, відповідно до повідомлення МОФ АКБСР «Укрсоцбанк» від 28 серпня 2007 року за № 18-11/14-1784. На частку спадкового майна свідоцтво про право на спадщину за законом видано ОСОБА_2 16 січня 2009 року за реєстровим № 5-13».
Згідно листа Одеської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» від 18 червня 2009 року вих.№ 06-10/96-1806 підтверджено, що на зберіганні у банку знаходиться банківський вклад ОСОБА_3 , залишок коштів по якому становить 23 678,67 доларів США.
Також у листі вказано, що 20 січня 2009 року до Миколаївської обласної філії Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» звернувся ОСОБА_2 із заявою про видачу грошових коштів на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. При здійсненні видачі грошових коштів ОСОБА_2 працівником банку помилково було зроблено розрахунок суми коштів, яка на підставі свідоцтва про право на спадщину повинна була видана. Так, замість 5 919,67 доларів США, ОСОБА_2 було видано 11 839,34 доларів США.
Згідно ухвали Корабельного районного суду м. Миколаїв від 13 грудня 2010 року у справі №2-362/2010 позовну заяву Акціонерного-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про повернення майна, набутого без достатньої правової підстави залишено без розгляду. 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач безпідставно видав іншій особі грошові кошти у розмірі 5 919,67 доларів США, які належало видати ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (зареєстровано в реєстрі за №1-115) від 04 лютого 2009 року та відповідно протиправно відмовив позивачу у здійсненні вказаної виплати, а тому, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів, які були внеском на депозитний рахунок із належними процентами та компенсаціями у розмірі 5 919,66 доларів США є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав. 
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом
Частинами 1, 2 ст. 1228 ЦК України передбачено, що вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі).
Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним.
Частинами 1, 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З наведених обставин справи вбачається, що вкладник банку - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а його спадкоємцями є: дружина - ОСОБА_1 та син - ОСОБА_2 .
16 січня 2009 державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Ткаченком Ю.Г. було видане ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого останній успадкував від половини спадкового майна ОСОБА_3 , а саме частки грошових вкладів з належними відсотками та компенсаціями, що знаходяться на зберіганні у Миколаївській обласній філії Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» на рахунках № НОМЕР_3 від 15 грудня 2006 року та № НОМЕР_1 від 15 грудня 2006 року, залишок коштів на яких становить 23 678,67 доларів США, згідно з даними повідомлення Миколаївської обласної філії Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» від 28 серпня 2007 року за №18-11/14-1784
04 лютого 2009 року державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Грищенко Л.А. було видане ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом (зареєстровано в реєстрі за №1-115) згідно якого остання успадкувала від половини спадкового майна ОСОБА_3 , а саме частку грошового внеску з належними відсотками та компенсаціями, який знаходиться на зберіганні у Миколаївській обласній філії Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» на рахунку № НОМЕР_1 в доларах США.
Таким чином, згідно вказаних вище свідоцтв про право на спадщину за законом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повинні були отримати від банку половину вкладу померлого ОСОБА_3 на двох, а саме у розмірі ( від 11 839,34 доларів США) = 5 919,67 доларів США кожний.
Разом з тим, як вбачається з копії заяви на видачу готівки № 20 від 20 січня 2009 ОСОБА_2 отримав у Миколаївській обласній філії Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» грошову суму у розмірі 11 839,34 доларів США, тобто, банк, помилково здійснив виплату ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі більшому ніж це було визначено у відповідному свідоцтві про право на спадщину за законом від 04 лютого 2009 року (т. 1 а.с. 13).
Фактично, працівниками банку, третій особі - ОСОБА_2 були виплачені грошові кошти у розмірі 5 919,67 доларів США, які належали та мали бути виплачені позивачу - ОСОБА_1 .
У листі Одеської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» від 18.06.2009 вих. №06-10/96-1806 банком зазначено, що його працівником помилково було зроблено розрахунок суми коштів, яка на підставі свідоцтва про право на спадщину мала бути виплачена ОСОБА_2 та замість 5 919,67 доларів США було видано 11 839,34 доларів США.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач безпідставно видав іншій особі грошові кошти у розмірі 5 919,67 доларів США, які належало видати ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (зареєстровано в реєстрі за № 1-115) від 04 лютого 2009 року та відповідно протиправно відмовив позивачу у здійсненні вказаної виплати.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що банк повністю видав грошовий вклад ОСОБА_3 його спадкоємцям ще у 2009 році, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, апеляційний суд відхиляє, оскільки безпідставна виплати коштів іншій особі не позбавляє позивача права на їх отримання і не звільняє банк від обов`язку виплатити позивачу кошти, які вона успадкувала.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, судом повно з`ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів.
Судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».
До відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 надала нові докази, а саме свідоцтво про право власності від 04 лютого 2009 року № 1-113.
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відзив на апеляційну скаргу не містить клопотання про дослідження нових доказів із обґрунтуванням поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, в ньому не наведено об`єктивних причин, які перешкодили подати вказані докази у встановлений законом строк, не заявлено клопотання про поновлення строку для подання нових доказів.
Виходячи із наведеного, з урахуванням вимог ст. 12, 367 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що позивач не надала доказів неможливості подання нових доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї, тому апеляційний суд не має підстав приймати вказані докази та вирішувати справу з посиланням на них.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, - 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс банк» залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
Повне судове рішення складено 24 квітня 2026 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.