Справа № 215/3894/25 
2/215/3026/26 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі: головуючого судді Данилевського М.А., за участю секретаря судового засідання Потніченко Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року ТОВ «Українські фінансові операції» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій просило стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором №4352363 в розмірі 103 000,00 грн та понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2422,40 грн., оскільки останній не виконує умови договору..
Заочним рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 04.11.2025 позовні вимоги ТОВ «Українські фінансові операції» задоволено – стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» суму заборгованості за Кредитному договору № 4352363 в розмірі 103 000,00 грн., з яких: 10 400,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 60 100,00 грн. - сума заборгованості за процентами нарахованих первісним кредитором; 32 500,00 грн. – сума заборгованості за процентами нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції» за 125 календарних днів; стягнуто витрати на професійну правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн.; стягнуто 2 422,40  грн. судового збору. 
18 лютого 2026 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення, його скасування та розгляду справи в порядку загального або спрощеного позовного провадження з викладенням своєї правової позиції по справі. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 22.04.2026 заочне рішення від 04.11.2025 скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
Дослідивши матеріали справи, докази надані сторонами, висловлені позивачем та відповідачем своїх правових позицій у заявах по суті справи суд дійшов до наступного. 

Стислий виклад позиції позивача.
В обґрунтування позову позивач вказує, що, 02.02.2024 між ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» та  ОСОБА_1 було укладено Договір № 4352363про надання коштів на умовах споживчого кредиту та паспорт споживчого кредиту, підписані одноразовим ідентифікатором, відповідно до умов якого, ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» надало відповідачу кредит у безготівковій формі на картку № НОМЕР_1 у сумі 10 400 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом. В подальшому 23.09.2024 між ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» та ТОВ «Українські фінансові операції» було укладено договір факторингу №23/09/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» передає ТОВ «Українські фінансові операції»за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Українські фінансові операції»приймає належні ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу, ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до  ОСОБА_1 за Кредитним договором № 4352363в розмірі 75 700,00 грн., з яких: 10 400,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 60 100,00 грн. - сума заборгованості за процентами; 5 200,00 грн. – сума заборгованості за штрафами.
В межах строку дії Договору, укладеного між Первісним кредитором та Відповідачем (п.1.3), ТОВ «Українські фінансові операції» у період з 24.09.2024 року по 26.01.2025 року (125 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 32 500 грн. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «Українські фінансові операції» за кредитними договорами в розмірі 103 000,00  грн.

Стислий виклад позиції відповідача. 

У заяві про перегляд заочного рішення відповідач зазначив, що позивач допустив нарахування штрафних санкцій під час воєнного стану. В описовій частині рішення зазначено, Позивач вимагав стягнення штрафу у розмірі 5 200,00 грн. Проте в регулятивній частині було стягнуто 103 000 грн., де суму 5 200,00 грн. було фактично «сховано» та включено до загального складу відсотків (процентів). Згідно з п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану споживач звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів за прострочення. Будь-які штрафні санкції, нараховані після 24 лютого 2022 року, підлягають списанню. На думку ОСОБА_1 , стягнення штрафу у сумі 5 200,00 грн. є незаконним.
На думку ОСОБА_1 , нарахування 103 000,00 грн. при основному боргу в 10 400 грн. (перевищує у 10 разів) є неправомірним. Крим того, Позивачем нараховано 32 500,00 грн. відсотків за період 24.09.2024 по 26.01.2025 (лише 125 днів). Такий розмір нарахувань свідчить про використання Позивачем «прихованої пені», що суперечить ст.ст. 3, 509, 627 ЦК України та ЗУ «Про споживче кредитування». Також ОСОБА_1 вважає, що стягнуті 10 000,00 грн. на адвоката не відповідають критерію реальності та співмірності. Позов є типовим (шаблонним), а справа розглядається за відсутності представника Позивача.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 02.02.2024 між ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» та  ОСОБА_1 було укладено Договір № 4352363 про надання коштів на умовах споживчого кредиту та паспорт споживчого кредиту, підписані одноразовим ідентифікатором, відповідно до умов якого, ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» надало відповідачу кредит у безготівковій формі на картку № НОМЕР_1 у сумі 10 400,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,50% в день (стандартна процентна ставка), що складає 99 923,40% річних (за стандартною процентною ставкою за весь строк кредитування), строком на 360 днів. 
Відповідно до довідки платіжного провайдера ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №1184-0310 від 03.10.2024, ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА»  виконало договір, перерахуваши ОСОБА_1 02.02.2024 кредитні кошти в розмірі 10 400,00 грн. на картковий рахунок №НОМЕР_1 , що також підтверджується довідкою № КНО-08.8.5/7657 БТ від 11.06.2025 АТ «ПУМБ».
23.09.2024 між ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» та ТОВ «Українські фінансові операції» було укладено договір факторингу №23/09/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» передає ТОВ «Українські фінансові операції»за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Українські фінансові операції»приймає належні ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу, ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до  ОСОБА_1 за Кредитним договором № 4352363в розмірі 75 700,00 грн., з яких: 10 400,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 60 100,00 грн. - сума заборгованості за процентами; 5 200,00 грн. – сума заборгованості за штрафами.
В межах строку дії Договору, укладеного між Первісним кредитором та Відповідачем (п.1.3), ТОВ «Українські фінансові операції» у період з 24.09.2024 року по 26.01.2025 року (125 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 32 500 грн. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «Українські фінансові операції» за кредитними договорами в розмірі 103 000,00  грн.

Висновки та мотиви суду.
Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
При цьому, згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
З матеріалів справи вбачається, що кредитні договори були укладені в електронній формі, а тому на них поширюються вимоги Закону України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Згідно п.п. 5, 7 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.
Останні встановлені ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України, відповідно до яких істотними умовами кредитного договору, щодо яких сторони повинні дійти згоди в належній формі виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.
Так, судом встановлено, що укладені між Товариством та ОСОБА_1 кредитний договір №4352363, був підписаний відповідачем електронним підписом, на умовах визначених у вказаних договорах останньому надавалися кредити, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, та зі встановленими строками їх повернення. 
Згідно із ч. 2. ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини Кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів.
Матеріалами справи підтверджується, що Товариства виконали зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти.
Факт отримання коштів за договором на умовах споживчого кредиту та сам факт укладення договору Відповідачем не заперечується, і, крім того, підтверджується дослідженими судом доказами. 
Як вбачається, 23.09.2024 між ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» та ТОВ «Українські фінансові операції» було укладено договір факторингу №23/09/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» передає ТОВ «Українські фінансові операції»за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Українські фінансові операції»приймає належні ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу, ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до  ОСОБА_1 за Кредитним договором № 4352363в розмірі 75 700,00 грн., з яких: 10 400,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 60 100,00 грн. - сума заборгованості за процентами; 5 200,00 грн. – сума заборгованості за штрафами, що також підтверджується розрахунком заборгованості за вказаним кредитним договором.
Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомлені визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну - кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Всупереч умовам кредитних договорів, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитних заборгованостей по Договорам.
Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк встановлений договором або законом.
З моменту отримання права вимоги до ОСОБА_1 в межах строку дії Договору, укладеного між Первісним кредитором та Відповідачем (п.1.3), ТОВ «Українські фінансові операції» у період з 24.09.2024 року по 26.01.2025 року (125 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 32 500 грн. Нарахування відсотків за користування кредитними коштами Позивачем після переходу до нього права вимоги (в межах строку кредитування) є цілком правомірним. 
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, принципу справедливості розгляду справи судом.
Оскільки ТОВ «Українські фінансові операції» є правонаступником всіх прав та зобов`язань, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», відповідач взятих на себе зобов`язань по поверненню кредитів, сплаті відсотків та штрафним санкціям не виконав, в строки, передбачені графіками погашення кредитів, кредити, позики та відсотки за їх користування не сплатив, чим порушив вимоги кредитних договорів, тому суд вважає необхідним позов задовольнити частково виходячи з наступного.
Твердження відповідача про неправомірність нарахування відсотків у розмірі зазначеному в договорі, за користування кредитними коштами, відповідно до вимог Закону України «Про споживче кредитування», суд дійшов наступних висновків. 
Вбачається, що 24 грудня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким, зокрема, було доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» новими частинами.
Так частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIII передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Вказана норма законодавства була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 498-IX та набрала чинності 24 грудня 2023 року. Як встановлено в пункті 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже, до 22 квітня 2024 року позивач міг здійснювати нарахування процентів за процентною ставкою вказаною у договорі - 2,5%, після 22 квітня 2024 року позивач міг здійснювати нарахування процентів не перебільшуючи ставку в розмірі 1,5%, а з 22 серпня 2024 року – в розмірі 1%.
Перехідні положення закону застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір укладено 02 лютого 2024 року, тобто після набрання вищезгаданим законом законної сили.
Із наданого позивачем детального розрахунку заборгованості вбачається, що для визначення розміру заборгованості за відсотками позивачем у період з 02 лютого 2024 року по 26 січня 2025 року було застосовано процентну ставку 2,5% в день, що суперечить вимогам Закону.
Судом було здійснено перерахунок заборгованості по відсотках у період з 02 лютого 2024 року по 26 січня 2025 року (дата зазначена у розрахунку заборгованості як кінцева дата нарахування заборгованості по відсотках), а відтак стягненню із відповідача підлягає наступний розмір процентів:
- за період з 02 лютого 2024 по 22 квітня 2024 року за ставкою 2,5 %, що становить 20 800,00 грн, відповідно розрахунку (10400/100х2,5% х 80 днів);
- за період з 23 квітня 2024 року по 21 серпня 2024 року за ставкою 1,5 %, що становить 18 720,00 грн, відповідно розрахунку (10400/100х1,5% х 120 днів); 
- за період з 22 серпня 2024 року по 26 січня 2025 року за ставкою 1%, що становить 16 536,00 грн., відповідно до розрахунку (10400/100х1% х 159 днів). 
Відтак загальна сума заборгованості відповідача по відсотках за кредитом складає 56 056,00 грн. А з урахуванням тіла кредиту загальна сума заборгованості складає 66 456,00 грн. (10400,00 + 56056,00). 
Згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, який станом на дату розгляду цієї справи є продовженим, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
З огляду на вищевказане, позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи) у розмірі 5 200,00 грн. задоволенню не підлягають. 
Щодо стягнення понесених судових витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.
В обґрунтування заявленої суми на надання правничої допомоги представником позивача надано Договір №01/08/2024-А про надання правової допомоги від 01.08.2024, укладений між позивачем та адвокатом Дідухом Є.О., яким сторони погодили вид та вартість послуг, також надано тарифи на послуги адвоката, заявку на надання юридичної допомоги та акт № 4352363 від 24.03.2025 про надання юридичної допомоги, згідно яких адвокат Дідух Є.О. надав послуги з консультації та складання позовної заяви про стягнення заборгованості на суму 10 000 грн..
Відповідно до п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частинами 1-3 статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Приписами ст. 137 ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як роз`яснено в п. 47 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10, право на правову допомогу гарантовано ст. 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16.11.2000 № 13-рп/2000; Рішення від 30.09.2009 № 23-рп/2009; Рішення від 11.07.2013 № 6-рп/2013).
Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.
Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Таким чином, враховуючи вище викладене, суд вважає, що позивачем документально підтверджено понесені витрати на правову допомогу в сумі 10 000 грн., та відповідно до вимог ч.4 ст.137, ч.ч.2,3 ст.141 ЦПК України, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також відповідно до розміру задоволених вимог, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 6 500,00 грн.
Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до платіжної інструкції №1944 від 03.03.2025 позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. 
З огляду на викладене, необхідно стягнути з відповідача на користь ТОВ «Українські фінансові операції» витрати зі сплати судового збору у розмірі пропорційно задоволеним вимогам, що становить 1562,93 грн. (64,52% від суми позову).

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст.12, 19, 43, 49, 81, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості– задовольнити частково. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» суму заборгованості за Кредитному договору № 4352363 в розмірі 66 456,00 грн., з яких: 10 400,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 56 056,00 грн. - сума заборгованості за процентами.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» витрати на професійну правову допомогу в розмірі 6500,00 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» 1562,93 грн. судового збору. 
В задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено та підписано 03 червня 2026 року.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», код ЄДРПОУ 40966896, місцезнаходження за адресою: 03045, м. Київ, вул. Набережна-Корчуватська, буд.27, прим.2.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя: