П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/6478/25	
Перша інстанція: суддя Потоцька Н.В.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого: Градовського Ю.М.
суддів: Єщенка О.В., 
Казанчук Г.П. 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2026р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:
У березні 2025р. ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ГУ ДПС в Одеській області , у якому просила:
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області №46133/15-32-24-05 від 23.10.2024р., №46134/15-32-24-05 від 23.10.2024р., №46132/15-32-24-05 від 23.10.2024р., №46136/15-32-24-05 від 23.10.2024р., №46131/15-32-24-05 від 23.10.2024р.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що податковим органом було проведено документальну позапланову невиїзної перевірки фізичної особи - ОСОБА_1 за період діяльності з 1.01.2023р. по 31.12.2023р. з метою здійснення контролю своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів отриманих платником податків, за результатами якої складено Акт перевірки за №42738/15-32-24-05-09 від 30.09.2024р., у висновках якого встановлено порушення податкового законодавства України.
На підставі встановлених порушень, 23.10.2024р. податковим органом прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення за №46133/15-32-24-05, за №46134/15-32-24-05, за №46132/15-32-24-05, за №46136/15-32-24-05, за №46131/15-32-24-05.
Позивачка вважає вказані рішення податкового органу протиправними та незаконними, у зв`язку із чим звернулась в суд із даним позовом.
Посилаючись на вказане просила позов задовольнити.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2026р. адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області №46133/15-32-24-05 від 23.10.2024р., №46134/15-32-24-05 від 23.10.2024р., №46132/15-32-24-05 від 23.10.2024р., №46136/15-32-24-05 від 23.10.2024р., №46131/15-32-24-05 від 23.10.2024р.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС в Одеській області судові витрати за сплату судового збору у розмірі 3 824,42грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000грн..
В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що висновки податкового органу, вказані в акті перевірки, не підтверджені первинними документами та детальним аналізом, а ґрунтуються виключно на листах Національного банку України від 9.08.2024р. за №57-0008/60696/БТ до ДПС України (вх. ДПС №87431/5 від 20.08.2024р.) та направленого до ГУ ДПС в Одеській області 29.08.2024р. листом №23858/7/99-00-24-04-03-07 (вх. ГУ ДПС в Одеській області від 29.08.2024р. №3649/8), щодо отримання фізичними особами у 2023р. доходів шляхом проведення значних обсягів переказів між рахунками фізичних осіб із використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі).
Вирішуючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що наказом ГУ ДПС в Одеській області від 9.08.2024р. за №7822-п «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 » на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.1 п.78.1 ст.78, ст.79, п.82.2 ст.82 ПК України вирішено провести документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи – платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), податкова адреса: АДРЕСА_1 з 1.01.2023р. тривалістю 10 робочих днів, визначено провести перевірку за період діяльності з 1.01.2023р. по 31.12.2023р. з метою здійснення контролю своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів отриманих платником податків.
Копію наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 9.08.2024р. №7822-п, а також письмове повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки від 15.08.2024р. №817/15-32-24-05-12, було направлено засобами поштового зв`язку «Укрпошта» (рекомендованим листом з повідомленням про вручення) 15.08.2024р. (№0600952939413) згідно вимог п.42.2 ст.42 ПК України від 2.12.2010р. №2755-VI (із змінами та доповненнями) на податкову адресу ОСОБА_1 . Поштове відправлення отримано платником - 21.08.2024р.
Підставою для проведення перевірки став лист ДПС України від 26.03.2024р. №8651/7/99-00-24-01-02-07, яким повідомлено про отриману від Національного банку України інформацію листом №24-0006/21625/БТ від 20.03.2024р. (вх. ДПС №33529/5 від 22.03.2024р.) щодо значних обсягів переказів між рахунками фізичних осіб із використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі) у 2023р., зокрема ОСОБА_1 .
Так, з 16.09.2024р. по 27.09.2024р. ГУ ДПС в Одеській області було проведено позапланову невиїзну перевірку фізичної особи – платника податків ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих платником податків за період з 1.01.2023р. по 31.12.2023р., за результатами якої складено Акт перевірки від 30.09.2024р. за №42738/15-32-24-05-09, у висновках якого встановлено порушення вимог:
- п.49.1, пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, пп.162.1.1 п.162.1 ст.162, пп.164.2.20 п.164.2 ст.164, п.179.1 ст.179 ПК України, а саме фізичною особою – платником податків ОСОБА_1 не подано до контролюючого органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2023 рік та не задекларовано суму отриманого доходу у сумі 1 534 285,56грн., як інші доходи;
- пп.162.1.1 п.162.1 ст.162, п.164.1, пп.164.2.20 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, п.179.7 ст.179 ПК України, в наслідок чого не нараховано та не сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб у сумі 276 171,4грн.;
- пп.162.1.1 п.162.1 ст.162, пп.164.1.3 п.164.1 ст.164, пп.164.2.20 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, п.179.1, п.179.7 ст.179, пп.1.1 п.16-1, пп.1.2 п.16-1, пп.1.3 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, в наслідок чого не нараховано та не сплачено до бюджету військовий збір у сумі 23 014,28грн.;
- п.44.1 ст.44, п.44.3 ст.44, п.85.2 ст.85 ПК України, в частині зберігання та дання контролюючому органу первинних документів;
- пп.73.3.3 п.73.3 ст.73 ПК України, фізичною особою – платником податків ОСОБА_1 , встановлено ненадання до контролюючих органів відповіді на письмовий запит про надання інформації.
На підставі встановлених порушень, податковим органом 23.10.2024р. прийнято податкові повідомлення-рішення:
- за №46131/15-32-24-05, яким до позивача за порушення вимог п.49.1, пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, пп.162.1.1 п.162.1 ст.162, пп.164.2.20 п.164.2 ст.164, п.179.1 ст.179 ПК України застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 340грн. за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування;
- за №46132/15-32-24-05, яким до позивача за порушення вимог п.44.1 ст.44, п.44.3 ст.44, п.85.2 ст.85 ПК України застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 1020,00 грн. за платежем: адміністративні штрафи та інші санкції;
- за №46133/15-32-24-05, яким до позивача за порушення вимог пп.73.3.3 п.73.3 ст.73 ПК України застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 7 100грн. за платежем: адміністративні штрафи та інші санкції;
- за №46136/15-32-24-05, яким позивачу за порушення вимог пп.162.1.1 п.162.1 ст.162, пп.164.1.3 п.164.1 ст.164, п.179.7 ст.179, пп.1.1, 1.2, 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України збільшено суму грошового зобов`язання по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в загальному розмірі 28 767,85грн., у т.ч. за податковими зобов`язаннями – 23 014,28грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) – 5 753,57грн.;
- за №46134/15-32-24-05, яким позивачу за порушення вимог пп.162.1.1 п.162.1 ст.162, п.164.1, пп.164.2.20 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, п.179.7 ст.179 ПК України збільшено суму грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в загальному розмірі 345 214,25грн., у т.ч. за податковими зобов`язаннями – 276 171,4грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) – 69 042,85грн.
Позивачка вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та незаконними звернулась в суд із даним позовом.
Перевіряючи правомірність прийняття оскаржуваних рішень податкового органу, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їхню протиправність та скасування, судова колегія виходить з наступного. 
Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (пункт 1.1. статті 1 ПК України).
Приписами пп.14.1.54 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді:
а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України або постійними представництвами нерезидентів в Україні;
б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів;
в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів;
г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України;
ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України;
д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо);
е) спадщини, подарунків, виграшів, призів;
є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору;
ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю;
з) доходів від відчуження прав на видобуток та розробку родовищ корисних копалин, мінеральних джерел та інших природних ресурсів;
и) прибутків від відчуження акцій, часток, корпоративних або інших аналогічних прав в іноземних компаніях, організаціях, утворених відповідно до законодавства інших держав (іноземні юридичні особи);
і) прибутків нерезидентів від відчуження акцій, корпоративних прав у статутному капіталі юридичної особи - резидента України, за умови що у будь-який час впродовж 365 днів, що передують продажу або іншому відчуженню, вартість таких акцій, корпоративних прав на 50 і більше відсотків утворювалася за рахунок нерухомого майна, що розташовано в Україні та належить такій юридичній особі - резиденту України або використовується такою юридичною особою - резидентом України на підставі договору операційної або фінансової оренди (лізингу) чи аналогічного договору, і таке використання має відображатися в обліку такої юридичної особи як актив, у тому числі актив з права користування, згідно з вимогами національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.
Положеннями пп.162.1.1 п.162.1 ст.162 ПК України встановлено, що платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
У відповідності до п.164.1 ст.164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 згаданої статті на суми податкової знижки такого звітного року.
Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до п.177.2 ст.177 та п.178.3 ст.178 згаданого Кодексу.
Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 згаданого Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 згаданого Кодексу.
Положеннями пп.164.1.3 п.164.1 ст.164 ПК України передбачено, що загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 згаданого Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 згаданого Кодексу.
Згідно з пп.164.2.20 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: інші доходи, крім зазначених у статті 165 згаданого Кодексу.
Відповідно до п.167.1 ст.167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 згаданої статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.
Приписами п.179.1 ст.179 ПК України визначено, що платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до згаданого Кодексу.
За правилами п.179.7 ст.179 ПК України, фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації. Сума податкових зобов`язань, донарахована контролюючим органом, сплачується до відповідного бюджету у строки, встановлені цим Кодексом. 
Відповідно до п.120.1 ст.120 ПК України неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 згаданого Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, платежі, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 340 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.
Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 згаданого Кодексу.
Також доходи, визначені ст.163 ПК України, є об`єктом оподаткування військовим збором (пп.1.2 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України), зокрема загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.
Ставка військового збору протягом обревізованого періоду становила 1,5% об`єкта оподаткування, визначеного пп.1.2 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України (пп.1.3 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України).
Порядок подання річної декларації про майновий стан і доходи (далі - податкова декларація) визначено статтею 79 ПК України, згідно з пунктом 179.1 якої платник податку зобов`язаний подавати податкову декларацію відповідно до згаданого Кодексу.
При цьому, сума податкового зобов`язання, зазначена в декларації, самостійно сплачується платником податку до 1 серпня року, що настає за звітним (п.179.7 ст.179 ПК України).
Порядок подання річної декларації про майновий стан і доходи (далі - податкова декларація) визначено статтею 179 ПК України, згідно з пунктом 79.1 якої платник податку зобов`язаний подавати податкову декларацію відповідно до згаданого Кодексу.
При цьому, сума податкового зобов`язання, зазначена в декларації, самостійно сплачується платником податку до 1 серпня року, що настає за звітним (п.179.7 ст.179 ПК України).
Як встановив податковий орган, що за період з 1.01.2023р. по 31.12.2023р. платник фізична особа ОСОБА_1 згідно з наданою інформацією отримала дохід у вигляді інші доходи, крім зазначених у ст.165 ПК України в розмірі 1 534 285,56грн.
Зокрема, з 1.01.2023р. по 31.12.2023р. позивач ОСОБА_1 фактично отримував інші доходи, крім зазначених у ст.165 ПК України, з яких не сплачено відповідні податки та обов`язкові платежі. При цьому, останній у 2023 році отримував значні суми грошових переказів від фізичних осіб з використанням електронних платіжних засобів (далі - ЕПЗ) «р2р-платежів».
Такі відомості отримані податковим органом відповідно до листа ДПС України за №8651/7/99-00-24-01-02-07 від 26.03.2024р., згідно з яким надано інформацію Національного банку України лист від 20.03.2024р. №24-0006/21625/6Т щодо зазначених обсягів переказів між рахунками фізичних осіб використанням реквізитів 13 (p2p переказів) у 2023р. в тому числі і щодо позивача.
Отже, дослідивши вказані обставини, судова колегія зазначає, що станом на 30.09.2024р., тобто на дату складання Акту перевірка податковий орган взяв за основу лист НБУ від 20.03.2024р. №24-0006/21625/6T. При цьому, жодного доступу у відповідача до банківської таємниці у формі даних відкритих рахунків ОСОБА_1 у банківських установах, відповідних грошових переказів за період 1.01.2023р. по 31.12.2023р. (із зазначенням платників (ППП), відповідних призначень платежів) у відповідача станом на 30.09.2024р., не було.
При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що перевіряючі навіть не намагалися отримати таку інформацію, що підтверджується наявним в матеріалах справи клопотанням про витребування виписок по рахункам позивача.
Тобто, на момент проведення перевірки та складання спірного Акту від 26.07.2024р. податковий орган не володів та не мав інформації про обсяги видаткових і прибуткових операцій фізичних осіб за 2023р. із зазначенням ПІБ та РНОКПП таких осіб, номерів рахунків та банків, у яких відкриті рахунки, оскільки таку інформацію отримав лише під час судового розгляду справи.
Натомість, представник податкового органу в апеляційній скарзі наголошує на тому, що доводи позивача про те, що контролюючий орган нібито не здійснив перевірки отриманих відомостей від НБУ, не відповідають фактичним обставинам справи. Після отримання інформації від Національного банку України через центральний апарат ДПС України територіальним органом — ГУ ДПС в Одеській області — було проведено комплекс дій для підтвердження достовірності даних. Фактично отримані судом виписки з банків підтверджують наявність системних надходжень від сторонніх осіб, що повністю корелює з висновками, викладеними в акті перевірки.
Апеляційний суд вважає такі твердження податкового органу необґрунтованими, оскільки дійсно виписки по рахунках отримані лише під час судового розгляду і навіть після їх отримання податковим органом, на відміну від представника позивача, не проведено їх детального аналізу, зокрема, відповідачем навіть не доведено в судовому засіданні, що сума коштів, які надійшли на рахунки позивача (за банківськими виписками) відповідають сумі 1 534 285,56грн.
Як вбачається із матеріалів справи, а саме із банківських виписок по рахункам за період 1.01.2023-31.12.2023р. у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по карті 4149439001919145:
- 2.06.2023р. ОСОБА_1 зі свого одного рахунку перевела на свій же інший рахунок грошові кошти у сумі 200 грн.;
- 4.06.2023р. ОСОБА_1 зі свого одного рахунку перевела на свій же інший рахунок грошові кошти у сумі 300 грн.;
- 24.06.2023р. ОСОБА_1 зі свого одного рахунку перевела на свій же інший рахунок грошові кошти у сумі 3 500 грн.;
- 24.06.2023р. ОСОБА_1 зі свого одного рахунку перевела на свій же інший рахунок грошові кошти у сумі 1 005 грн.
Як вбачається із наявних в матеріалах справи банківських виписок по рахункам за період 1.01.2023-31.12.2023рр. у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по карті 5168757377284527:
- 13.01.2023р. ОСОБА_1 на власний рахунок отримала від Відділу освіти, молоді та спорту заробітну плату у розмірі 2 000 грн.;
- 27.01.2023р. ОСОБА_1 на власний рахунок отримала від Відділу освіти, молоді та спорту заробітну плату у розмірі 3 690,45 грн.;
- 16.02.2023р. ОСОБА_1 на власний рахунок отримала від Відділу освіти, молоді та спорту заробітну плату у розмірі 2 000 грн.;
- 23.02.2023р. ОСОБА_1 на власний рахунок отримала від Відділу освіти, молоді та спорту заробітну плату у розмірі 4 104,05 грн.;
- 16.03.2023р. ОСОБА_1 на власний рахунок отримала від Відділу освіти, молоді та спорту заробітну плату у розмірі 2 000 грн.;
- 27.03.2023р. ОСОБА_1 зі свого одного рахунку перевела на свій же інший рахунок грошові кошти у сумі 100 грн.;
- 27.03.2023р. ОСОБА_1 на власний рахунок отримала від Відділу освіти, молоді та спорту заробітну плату у розмірі 3 405,93 грн.;
- 31.03.2023р. ОСОБА_1 зі свого одного рахунку перевела на свій же інший рахунок грошові кошти у сумі 600 грн.;
- 5.04.2023р. ОСОБА_1 зі свого одного рахунку перевела на свій же інший рахунок грошові кошти у сумі 500 грн.;
- 12.04.2023р. ОСОБА_1 зі свого одного рахунку перевела на свій же інший рахунок грошові кошти у сумі 300 грн.;
- 13.04.2023р. ОСОБА_1 на власний рахунок отримала від Відділу освіти, молоді та спорту заробітну плату у розмірі 2 000 грн.;
- 15.04.2023р. ОСОБА_1 зі свого одного рахунку перевела на свій же інший рахунок грошові кошти у сумі 1 000 грн.;
- 20.04.2023р. ОСОБА_1 зі свого одного рахунку перевела на свій же інший рахунок грошові кошти у сумі 1 500 грн.;
- 20.04.2023р. ОСОБА_1 зі свого одного рахунку перевела на свій же інший рахунок грошові кошти у сумі 1 000 грн.;
- 26.04.2023р. ОСОБА_1 на власний рахунок отримала від Відділу освіти, молоді та спорту заробітну плату у розмірі 3 690,45 грн.;
- 5.05.2023р. ОСОБА_1 зі свого одного рахунку перевела на свій же інший рахунок грошові кошти у сумі 1 000 грн.;
- 19.05.2023р. ОСОБА_1 на власний рахунок отримала від Відділу освіти, молоді та спорту заробітну плату у розмірі 2 000 грн.;
- 25.05.2023р. ОСОБА_1 на власний рахунок отримала від Відділу освіти, молоді та спорту заробітну плату у розмірі 3 690,45 грн.;
- 9.06.2023р. ОСОБА_1 зі свого одного рахунку перевела на свій же інший рахунок грошові кошти у сумі 400 грн.;
- 12.06.2023р. ОСОБА_1 зі свого одного рахунку перевела на свій же інший рахунок грошові кошти у сумі 1 000 грн.;
- 14.06.2023р. ОСОБА_1 на власний рахунок отримала від Відділу освіти, молоді та спорту заробітну плату у розмірі 3 000 грн.;
- 23.06.2023р. ОСОБА_1 на власний рахунок отримала від Відділу освіти, молоді та спорту заробітну плату у розмірі 17 250,12 грн.
Як вбачається із наявних в матеріалах справи банківських виписок по рахункам за період 1.01.2023-31.12.2023рр. у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» по карті 4441111153917624:
- 5.01.2023р. по картці підвищено кредитний ліміт на 20 000 грн., загальна сума зарахувань вказана за період по даній картці 102 151,72 грн., що співпадає із загальною сумою, на яку ГУ ДПС в Одеській області по даному рахунку в тому числі було донараховано податкові зобов`язання;
- 9.02.2023р. ОСОБА_1 отримано від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 250 грн., в матеріалах справи наявна відповідна розписка від 30.12.2022 року;
- 3.03.2023р. ОСОБА_1 отримано від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 200 грн., в матеріалах справи наявна відповідна розписка від 30.12.2022 року;
- 9.03.2023р. ОСОБА_1 отримано від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 300 грн., в матеріалах справи наявна відповідна розписка від 30.12.2022 року;
- 9.03.2023р. ОСОБА_1 отримано від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 150 грн., в матеріалах справи наявна відповідна розписка від 30.12.2022 року;
- 16.03.2023р. ОСОБА_1 отримано від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 500 грн., в матеріалах справи наявна відповідна розписка від 30.12.2022 року;
- 27.03.2023р. зі свого одного рахунку перевела на свій же інший рахунок грошові кошти у сумі 2 700 грн.;
- 27.04.2023р. зі свого одного рахунку у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» перевела на свій же інший рахунок грошові кошти у сумі 100 грн.;
- 30.04.2023р. зі свого одного рахунку у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» перевела на свій же інший рахунок грошові кошти у сумі 1 000 грн.;
- 22.05.2023р. ОСОБА_1 отримано від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 500 грн., в матеріалах справи наявна відповідна розписка від 30.12.2022 року;
- 2.06.2023р. ОСОБА_1 отримано від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 300 грн., в матеріалах справи наявна відповідна розписка від 30.12.2022 року;
- 4.06.2023р. ОСОБА_1 отримано від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 450 грн., в матеріалах справи наявна відповідна розписка від 30.12.2022 року;
- 5.06.2023р. ОСОБА_1 отримано від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 300 грн., в матеріалах справи наявна відповідна розписка від 30.12.2022 року;
- 6.06.2023р. ОСОБА_1 отримано від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 100 грн., в матеріалах справи наявна відповідна розписка від 30.12.2022 року;
- 16.06.2023р. ОСОБА_1 отримано від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 400 грн., в матеріалах справи наявна відповідна розписка від 30.12.2022 року;
- 21.06.2023р. ОСОБА_1 отримано від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 5 150 грн., в матеріалах справи наявна відповідна розписка від 30.12.2022 року;
- 7.07.2023р. ОСОБА_1 отримано від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 800 грн., в матеріалах справи наявна відповідна розписка від 30.12.2022 року;
- 7.07.2023р. ОСОБА_1 отримано від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 1 000 грн., в матеріалах справи наявна відповідна розписка від 30.12.2022 року;
- 19.07.2023р. ОСОБА_1 отримано від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 300 грн., в матеріалах справи наявна відповідна розписка від 30.12.2022 року;
- 25.07.2023р. по картці підвищено кредитний ліміт на 15 000 грн., загальна сума зарахувань вказана за період по даній картці 102 151,72 грн., що співпадає із загальною сумою, на яку ГУ ДПС в Одеській області по даному рахунку в тому числі було донараховано податкові зобов`язання.
Як вбачається із наявних в матеріалах справи банківських виписок по рахункам за період 1.01.2023-31.12.2023рр. у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» по карті 5375411408626625:
- 23.07.2023р. зі свого одного рахунку перевела на свій же інший рахунок грошові кошти у сумі 100 грн.
Як вбачається із наявних в матеріалах справи банківських виписок ОСОБА_1 проводилися перерахування власних коштів між своїми же рахунками, отримувалась заробітна плата від Відділу освіти, молоді та спорту, підвищувався кредитний ліміт на картках, отримувались повернені по розписці від 30.12.2022р. від ОСОБА_2 грошові кошти.
Отже, ГУ ДПС в Одеській області було визначено ОСОБА_1 податкові зобов`язання по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, та по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, а також донараховано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) на всю суму грошових коштів, які надходили банківські рахунки ОСОБА_1 у АТ «ОЩАДБАНК», АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», АТ «ТАСКОМБАНК», ПАТ «Банк Восток», АТ «АКЦЕНТ-БАНК», АТ КБ «Приватбанк», АТ «ПУМБ» у 2023р., в тому числі й перерахування власних коштів між своїми же рахунками, отриману заробітну плату від Відділу освіти, молоді та спорту, підвищення кредитного ліміту на картках, отримані повернені по розписці від 30.12.2022р. від ОСОБА_2 грошові кошти.
За результатом арифметичних підрахунків (23 014,28грн. складає 1,5%, а 276171,4грн. – 18% від 1 534 285,56грн.) чітко вбачається, що ГУ ДПС в Одеській області було визначено ОСОБА_1 податкові зобов`язання по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, та по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, а також донараховано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) на всю суму грошових коштів у розмірі 1 534 285,56грн.
Аналізуючи вищевказане, судова колегія вважає, що податковий орган під час проведення перевірки не встановив здійснення позивачем підприємницької (господарської) діяльності, не з`ясував осіб, які здійснювали перекази коштів, а також не дослідив характер їх взаємовідносинах на предмет реалізації та оплати певних товарів (послуг); не перевірив можливу сплату ПДФО в момент нарахування грошових коштів тими особами, від яких вони надійшли (податковими агентами).
Також відповідач не встановив і не довів належними доказами факти реалізації позивачем певних товарів (послуг) і отримання за це спірних коштів.
Під час проведення перевірки відповідач не досліджував будь-яких первинних документів за операціям, які покладені в основу визначення доходу позивача.
Судова колегія звертає увагу на те, що висновки ГУ ДПС ґрунтуються виключно на формально проведеній невиїзній перевірці без будь-якого з`ясування усіх фактичних обставин, виявлених порушень, які сформовані на підставі листа ДПС України №8651/7/99-01-24-01-02-07 від 26.03.2024 та інформації НБУ, зазначеній в листі №24-0006/21625/БТ від 20.03.2024, які, у свою чергу, не належать до первинних документів.
Отже, судова колегія вважає, що податковим органом не надано належної правової оцінки джерелу походження коштів, що є визначальним у спірних правовідносинах.
При цьому, судова колегія бере до уваги положення ч.1 ст.1 ЗУ «Про платіжні послуги» №1591-IX від 30.06.2021р., пункт 3 якої визначає, що безготівкові розрахунки - перерахування коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів, а також перерахування надавачами платіжних послуг коштів, внесених платниками готівкою, на рахунки отримувачів. Згідно з пунктом 54 згаданої статті платіжна інструкція - розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції. Пункт 57 визначає, що платіжна операція це будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього.
Приписи ч.1 ст.49 зазначеного Закону визначають, що платіжна операція вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача або видачі суми платіжної операції отримувачу в готівковій формі. Платіжна операція з використанням електронних грошей вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на електронний гаманець отримувача.
Відповідно до ч.2 ст.87 ЗУ «Про платіжні послуги», платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним у платіжній інструкції, суті платіжної операції.
Отже, право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику, тобто, особі, що здійснює відповідний платіж. У випадку ж, якщо грошові кошти вже були списані з рахунку платника та зараховані на рахунок отримувача, переказ набуває статусу завершеного.
Визначальним у змісті зазначених законодавчих норм, якими регулюються правильність заповнення платіжної інструкції, є те, що вони регулюють правовідносини між банком та платником, у той час економічний зміст тієї чи іншої господарської операції визначається платниками податків самостійно та на власний розсуд, а не контролюючим органом.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду щодо застосування норм у подібних правовідносинах від 19.06.2018р. у справі №809/34/17 та від 1.07.2020р. у справі №824/74/19-а.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що за результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.
Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів.
У разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення, серед іншого, необхідно:
- чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акту письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень;
- зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;
- у разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення.
Отже, детальне відображення в акті змісту виявлених порушень є обов`язковою умовою вчинення податковим органом подальших дій щодо притягнення платника до податкової відповідальності, застосування механізмів примусового стягнення податку, а також слугує гарантією дотримання прав платника; факти податкових порушень, не зафіксовані в акті перевірки, не можуть слугувати підставою для притягнення платника до відповідальності.
Про обов`язок деталізувати зміст виявлених порушень та необхідність відповідності такого опису вказаним висновкам про вчинене в акті перевірки акцентує увагу в численних рішеннях і Верховний Суд, зокрема в постанові від 26.06.2023р. у справі №815/6819/14.
Однак, податковий орган під час проведення перевірки обмежився виключно інформацією про надходження коштів на рахунки без будь-якої перевірки таких фактів та дійшов передчасного висновку про те, що кошти, які надійшли позивачу на картковий банківський рахунок, є доходом. Крім цього, відповідач не вчинив належних дій з метою перевірки походження вказаних коштів, встановлення осіб, які їх перераховували, не встановив рахунки, з яких надходили ці кошти та не звертався до банківських установ щодо розкриття банківської таємниці з метою встановлення походження цих коштів.
В цілому спосіб доведення відповідачем порушення норм ПК України зі сторони позивача є поверхневим і не дає змоги кваліфікувати отримані кошти на рахунок позивача як дохід.
Отже, податковий орган не вжив всіх належних та достатніх заходів для повного з`ясування обставин щодо визначення чи отримані позивачкою у 2023р. грошові перекази від фізичних осіб з використанням електронних платіжних засобів є доходами в розумінні ПК України, що підлягають декларуванню та в подальшому оподаткуванню ПДФО і військовим збором.
Приписами п.120.1 ст.120 ПК України визначено, що неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 згаданого Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, платежі, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено згаданим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 340 грн, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.
Положеннями п.121.1 ст.121 ПК України передбачено, що незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 згаданого Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 грн.
Враховуючи те, що відповідач не довів отримання позивачем доходу в розмірі 1 534 285,56грн, висновки про необхідність подання позивачем податкової звітності за звітний 2023 рік є необґрунтованими та безпідставними.
Що стосується порядку проведення спірної перевірки, то судова колегія зазначає наступне.
Так, відповідно до положень пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно з п.44.1, 44.3 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів та інформації, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством строків.
Відповідно до пп.73.3.3 п.73.3 ст.73, п.85.2 ст.85 ПК України, платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані надавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом), у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Приписами пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України визначено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Порядок проведення документальних позапланових перевірок визначений ст. 78 ПК України.
Відповідно до пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Згідно з п.79.1 ст.79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Відповідно до п.79.2 ст.79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
У разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
На підставі вказаних норм, відповідачем прийнято наказ від 9.08.2024р. за №7822-п «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 » на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.1 п.78.1 ст.78, ст.79, п.82.2 ст.82 ПК України за період діяльності з 1.01.2023р. по 31.12.2023р. з метою здійснення контролю своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів отриманих платником податків.
При цьому, судовою колегією встановлено, що ГУ ДПС в Одеській області 13.05.2024р. направлено позивачу запит щодо надання податкової інформації у вигляді пояснень та їх документальних підтверджень, з проханням надати письмове пояснення з обов`язковим наданням завірених належним чином копій первинних документів щодо джерела походження грошових коштів та інформацію щодо їх оподаткування.
Крім того, вимога контролюючого органу про надання пояснень та їх документальних підтверджень повинна бути чіткою та зрозумілою.
Дотримання вимоги чіткості і недвозначності щодо необхідної інформації та повного переліку документів є особливо важливим з огляду на специфіку податкового законодавства та можливих наслідків недотримання платником податків вимог щодо подання неповного переліку документів.
Разом з цим, відповідач в направленому позивачу запиті від 13.05.2024р. про надання податкової інформації у вигляді пояснень та їх документальних підтверджень щодо надходження на рахунки банку у 2023 році грошових коштів та здійснення переказів між рахунками фізичних осіб з використанням реквізитів ЕПЗ за наявності в Державному реєстрі фізичних осіб інформації про не отримання доходу у будь якій формі та за будь якими ознаками, не дотримався вказаних вимог, оскільки в ньому не зазначено чіткого переліку необхідних інформації та документів.
Вказане призвело до прояву суб`єктом владних повноважень негативного розсуду, внаслідок чого платник податків не зміг належним чином виконати свої обов`язки.
Також судова колегія звертає увагу, що у повідомленні на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 від 15.08.2024р. №817/15-32-24-05 існують розбіжності між податковими нормами, що стали підставами для проведення вказаної перевірки, а саме: додався пп.78.1.2 ст.78 ПКУ, яка відсутня у наказі на проведення перевірки, а стаття 78.1.1 ПКУ не вказана.
При цьому, посилання представника податкового органу на запит від 29.08.2024 №11753/КПР/15-32-24-05-06, який надіслано фізичній особі – платнику податків ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , про надання документів, які належать або пов`язані з предметом перевірки, як на підставу призначення перевірки, суд вважає необґрунтованим, оскільки наказ про проведення перевірки датовано 09.08.2024, тобто за 20 днів до направлення запиту.
Встановлені судом фактичні обставини свідчать про протиправність дій податкового органу при призначенні перевірки позивача.
Також суд наголошує на час прийняття відповідачем спірних податкових повідомлень-рішень відносини органів виконавчої влади, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ врегульовувалися Законом України "Про адміністративну процедуру" №2073-IX (надалі - Закон України №2073-IX).
Відповідно до п.п. 1-3 ч. 1 ст.2 Закону України №2073-IX:
- адміністративний орган - орган виконавчої влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадова особа, інший суб`єкт, який відповідно до закону уповноважений здійснювати функції публічної адміністрації;
- адміністративна справа (далі - справа) - справа, що стосується публічно-правових відносин щодо забезпечення реалізації права, свободи чи законного інтересу особи та/або виконання нею визначених законом обов`язків, захисту її права, свободи чи законного інтересу, розгляд якої здійснюється адміністративним органом;
- адміністративний акт - рішення або юридично значуща дія індивідуального характеру, прийняте (вчинена) адміністративним органом для вирішення конкретної справи та спрямоване (спрямована) на набуття, зміну, припинення чи реалізацію прав та/або обов`язків окремої особи (осіб).
Положеннями ст.47 Закону України №2073-IX встановлено, що під час підготовки справи до розгляду та вирішення, крім невідкладного розгляду та вирішення справи (стаття 60 цього Закону), адміністративний орган встановлює наявність та достатність матеріалів у справі, а також за необхідності: 1) витребовує додатково документи та відомості, що перебувають у володінні органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи чи організації, що належить до сфери його управління; 2) залучає до участі в адміністративному провадженні адресата, повідомляє йому правові підстави початку адміністративного провадження та можливі наслідки прийняття адміністративного акту; 3) повідомляє заінтересованим особам про початок адміністративного провадження та про їхні права на участь в адміністративному провадженні; 4) повідомляє учасникам адміністративного провадження порядок ознайомлення з матеріалами справи, їхні права і обов`язки; 5) надає учасникам адміністративного провадження можливість подати документи, клопотання, пояснення та зауваження, довести обставини, що мають значення для вирішення справи; 6) вирішує питання про необхідність залучення до участі в адміністративному провадженні осіб, які сприяють розгляду справи, призначення експертизи, проведення огляду на місці або огляду речей, проведення слухання у справі; 7) виконує інші передбачені законом обов`язки в рамках адміністративного провадження.
Згідно ст.52 Закону України №2073-IX адміністративний орган досліджує обставини, що мають значення для вирішення справи, виходячи з принципів законності та офіційності. Відповідно до ст.53 Закону №2073-IX доказами в адміністративному провадженні є будь-які фактичні дані, на підставі яких адміністративний орган у визначеному законодавством порядку встановлює наявність чи відсутність обставини, що має значення для вирішення справи, при цьому засобами доказування в адміністративному провадженні можуть бути: 1) пояснення учасників адміністративного провадження; 2) документи; 3) дані відповідних національних електронних інформаційних ресурсів; 4) результати обробки (перевірки) даних в автоматичному режимі; 5) речі; 6) пояснення свідків; 7) висновки або пояснення експертів, консультації або роз`яснення спеціалістів.
Оцінюючи правомірність прийняття оскаржуваних актів суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.69 Закону України №2073-IX за результатами розгляду справи адміністративний орган у межах своїх повноважень приймає адміністративний акт, вимоги до форми і змісту якого встановлені ст.70 і ст.71 Закону України №2073-IX.
Крім того, статтею 72 Закону України №2073-IX встановлено вимоги до мотивування (обґрунтування) адміністративного акту. Зокрема, ч.2 ст.72 Закону України №2073-IX визначено, що у мотивувальній частині адміністративного акту зазначаються: 1) дата подання заяви або скарги та стислий зміст вимоги, що в ній міститься (у разі прийняття акту за заявою або скаргою особи); 2) фактичні обставини справи; 3) зміст документів та відомості, враховані під час розгляду справи; 4) посилання на докази або інші матеріали справи, на яких ґрунтуються висновки адміністративного органу; 5) детальна правова оцінка обставин, виявлених адміністративним органом, та чітке зазначення висновків, зроблених на підставі такої правової оцінки виявлених обставин.
Положеннями ч.5 ст.72 Закону України №2073-IX встановлено, що відсутність в адміністративному акті мотивувальної частини, складеної відповідно до вимог цього Закону, має наслідки, встановлені цим Законом.
Враховуючи вказане та зважаючи на вимоги ст.72 Закону України №2073-IX щодо змісту адміністративного акту, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення повинно містити всі відомості, визнані законом як обов`язкові, а також відповідне мотивування (обґрунтування) прийняття такого акту.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що акт перевірки, на підставі якого прийнято спірні податкові повідомлення-рішення, не відповідає вимогам ст.72 Закону України №2073-IX.
Отже, дослідивши матеріали справи, з урахуванням вищевказаного, судова колегія вважає, що висновки податкового органу не підтверджені первинними документами та детальним аналізом, а ґрунтуються виключно на листах Національного банку України від 9.08.2024р. за №57-0008/60696/БТ до Державної податкової служби України (вх. ДПС № 87431/5 від 20.08.2024) та направленого до Головного управління ДПС в Одеській області 29.08.2024 листом №23858/7/99-00-24-04-03-07 (вх. Головного управління ДПС в Одеській області від 29.08.2024 №3649/8), щодо отримання фізичними особами у 2023 році доходів шляхом проведення значних обсягів переказів між рахунками фізичних осіб із використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі).
Враховуючи вищевказане, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, оскільки податковий орган дійсно діяв не дотримуючись принципів адміністративної процедури, зокрема верховенства права, у тому числі законності та юридичної визначеності; обґрунтованість та без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення. Зважаючи на вказане, суд дійшов висновку, що оскаржені податкові повідомлення-рішення не відповідають критеріям правомірності, визначених частиною другою статті 2 КАС України, а тому такі необхідно визнати протиправними та скасувати.
Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
У контексті оцінки доводів позовної заяви та апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.
За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,316 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2026р. – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: О.В. Єщенко 

Г.П. Казанчук