ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2026 року	справа № 380/9030/25 м.Львів	
Львівський окружний адміністративний суд, суддя Гавдик З.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 380/9030/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії -, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач – ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №445/03-16 від 18.04.2025 р. №134550032163; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 включивши стаж роботи з 03.08.1987 по 17.01.1996 згідно поданої заяви №3995 від 11.04.2025.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивачу при вирішенні питання про перерахунок пенсії було протиправно не враховано до страхового стажу періоду роботи з 03.08.1987 р. по 17.01.1996 згідно запису трудової книжки НОМЕР_1 .
Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 09.05.2025 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін.
На адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області просить відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі, оскільки згідно записів що містяться в трудовій книжці позивача НОМЕР_2 від 24.09.2004, встановлено що дата заповнення (24.09.2004) не відповідає даті первинного запису в трудовій книжці (03.08.1987). 
Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи , для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи. 
Позивачем для підтвердження стажу за період з 03.08.1987 року по 17.01.1996 року надано архівну довідку №595/01-36 від 28.03.2025 року, за якою, встановлено, що позивача було звільнено з посади лаборанта Лабораторії Львівського фанерного комбінату 17 січня 1996 року за власним бажанням, відповідно до Наказу №5, дата видачі наказу невідома. 
Згідно відомостей що містяться в трудовій книжці позивача НОМЕР_2 від 24.09.2004 позивача було звільнено з посади лаборанта Лабораторії Львівського фанерного комбінату 17 січня 1996 року за власним бажанням, відповідно до Наказу №2 від 17.01.1996 року. Враховуючи зазначене, до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 03.08.1987 року по 17.01.1996 року, оскільки, інформація зазначена в трудовій книжці не відповідає архівній довідці №595/01-36 від 28.03.2025 року, Наказ №5 не містить дати видачі, номер наказу не збігається з номером зазначеному в трудовій книжці. 
Таким чином, виходячи з вищезазначеного, дії відповідача не суперечать чинному законодавству України, тому, підстави для задоволення вимог позивача повністю відсутні.
Судом встановлені наступні обставини:
11.04.2025 ОСОБА_1 звернулась до Залізничного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова для перерахунку пенсії.
Заява позивача була розглянута ГУ Пенсійного фонду в Запорізькій області з урахуванням принципу екстериторіальності, відповідно до Порядку № 22-1 подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України від 25.11.2005р. № 22-1 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням №445/03-16 від 18.04.2025 р. №134550032163 відповідач відмовив позивачу у перерахунку пенсії.
У спірному рішенні зазначено:
«Відділом перерахунків пенсій № 1 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області розглянута заява №3995 від 11.04.2025р. ОСОБА_1 (ШН НОМЕР_3 ) щодо перерахунку “ Допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами”.
Відповідно до п. З Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки з наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
ОСОБА_1 для проведення перерахунку надала архівну довідку №595/01-36 від 28.03.2025р. про стаж роботи з 03.08.1987 по 17.01.1996р. на посаді лаборанта в лабораторії Львівського фанерного комбінату, в наказі №5 про звільнення відсутня дата наказу та номер наказу не відповідає номеру наказу зазначеному в трудовій книжці НОМЕР_1 від 17.01.1996.
З огляду на вищевикладене, прийнято рішення відмовити у перерахунку пенсії ОСОБА_1 за заявою №3995 від 11.04.2025р. у зв`язку з відсутністю законних підстав.
Згідно із ст.74, 75 Закону України «Про адміністративну процедуру» рішення набирає чинності з дня доведення. його до відома особи, яка звернулась за призначенням/перерахунком пенсії. ??
У разі незгоди з рішенням воно може бути оскаржене протягом 30 календарних днів до Пенсійного фонду України або суду, у строк визначений ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України.»
Вважаючи протиправним рішення пенсійного органу про відмову в перерахунку пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Змістом спірних правовідносин є рішення пенсійного органу про відмову у перерахунку пенсії.
До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення законодавства та робить висновки по суті спору.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, в цій справі суд має надати оцінку правомірності рішенню відповідача, оцінивши його через призму верховенства права та критеріїв законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які наведені в частині 2 статті 2 КАС України.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вказана норма Основного Закону означає, що діяльність суб`єктів владних повноважень здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом.
Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій (бездіяльності) та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV).
Частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV визначені періоди, з яких складається страховий стаж, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частина четверта статті 24 Закону № 1058-IV вказує, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
У статті 56 Закону України від 05.11.1991 року «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII (далі – Закон № 1788-XII) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
За змістом положень статті 62 Закону України № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII, постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
На час здійснення правовідносин, пов`язаних із заповненням та видачею позивачці трудової книжки НОМЕР_1 від 17.01.1996 діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі – Інструкція № 162).
Відповідно до пункту 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого терміну з дня прийняття на роботу.
До трудової книжки, зокрема, вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження.
Згідно з пунктом 2.10 вищевказаної Інструкції № 162 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта або свідоцтва про народження.
Згідно з пунктом 2.11 Інструкції № 162, після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Зі змісту наведених положень Інструкції вбачається, що заповнення трудової книжки відноситься до повноважень роботодавця. Отже, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист при вирішенні питань обчислення страхового стажу при призначенні пенсії.
Згідно з пунктом 1.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 259/34/5 від 08.06.2001, питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства.
Відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
Наведене цілком узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, висновки якого суд враховує, відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Судом досліджено копію трудової книжки позивача НОМЕР_4 .
Розділ «Відомості про роботу трудової книжки» позивачки містить записи щодо її трудової діяльності у спірний період, а саме: з 03.08.1987 р. по 17.01.1996 р.
Окрім цього, Архівною довідкою від 28.03.2025 №595/01-36 вих підтверджується те, що ОСОБА_1 прийнята на посаду лаборанта в лабораторію Львівського фанерного комбінату ( з 1995 року ТОВ «Львівфанпромторг») з 03 серпня 1987 року (наказ №291 від 03 серпня 1987 року). Звільнена з 17 січня 1996 року за власним бажанням ( наказ №5 без дати).
Таким чином, виявлені територіальним органом Пенсійного фонду України недоліки у заповненні трудової книжки ОСОБА_1 , при дотриманні усіх вимог щодо порядку оформлення записів, що містять відомості про роботу (прийняття на роботу, переведення, звільнення з роботи тощо), не є підставою для не зарахування спірного періоду трудової діяльності позивачки до її страхового стажу.
При цьому за обставин встановлених у цій справі, позивачка не повинна надавати інші документи для підтвердження наявного трудового стажу за спірний період. У трудовій книжці позивачки у відомостях про роботу наявні достатні та належні записи про прийняття її на роботу (переведення) та звільнення з роботи у періоди з 03.08.1987 р. по 17.01.1996 р.
Суд ще раз наголошує, що виявлені територіальним органом Пенсійного фонду України недоліки у заповненні записів трудової книжки позивачки за правильність внесення яких працівник не відповідає, при дотриманні усіх вимог щодо порядку оформлення записів, що містять відомості про роботу (прийняття на роботу, переведення, звільнення з роботи тощо), не є підставою для не зарахування спірних періодів до стажу її роботи.
Таким чином, відповідач протиправно не зарахував спірні періоди до страхового стажу позивачки.
Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною першою та частиною другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи протиправні дії відповідача, належним способом захисту для відновлення порушених прав та інтересів позивачки, на переконання суду, буде зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивачки періоди трудової діяльності з 03.08.1987 по 17.01.1996, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 17.01.1996 та зобов`язати відповідача повторно розглянути питання щодо перерахунку позивачці пенсії за заявою від №3995 від 11.04.2025.
При цьому, суд зауважує, що Головним управління Пенсійного фонду України у Львівській області не приймалось рішення по суті заяви позивача, відтак відповідальним за опрацювання заяви позивача та прийняття відповідного рішення є, в цьому випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області і саме його рішення оскаржується в судовому порядку, відтак на останнього має бути покладено й обов`язок відновлення порушених прав позивача.
Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, які заявлені до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.
Згідно частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відтак, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами статті 90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.
За змістом правил статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Суд встановив, що за подання цього позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 968,96 грн.
Оскільки позов містить позовні вимоги немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає, виходячи з кількості, а не розміру задоволених/незадоволених позовних вимог.
Таким чином, поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає сума у розмірі 968,96 грн.
Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 262-263, 293, 295, підп. 15.5 п. 15 Перехідних положень КАС України, суд, –

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області (69057, Запорізька обл., м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 158б, ЄДРПОУ 20490012) про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, - задоволити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №445/03-16 від 18.04.2025 р. №134550032163. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області зарахувати до страхового стажу позивачки періоди трудової діяльності з 03.08.1987 по 17.01.1996, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 17.01.1996 та повторно розглянути питання щодо перерахунку ОСОБА_1 пенсії за заявою від №3995 від 11.04.2025.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області (69057, Запорізька обл., м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 158б, ЄДРПОУ 20490012) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 968,96 грн сплаченого судового збору.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп. 15.5. п. 15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу. 

Суддя	Гавдик Зіновій Володимирович