ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року 
м. Київ

cправа № 909/350/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Бенедисюка І. М. (головуючого), Власова Ю. Л., Малашенкової Т. М.,

за участю секретаря судового засідання Росущан К. О.,
представників учасників справи:
прокуратури - Кравчук О. А. (прокурор),
позивача - Доколяса М. В. (самопредставництво),
відповідача - Карплюк Л. Р. (адвокат),

розглянув у відкритому судовому засіданні 
касаційну скаргу Комунального підприємства "Полігон Екологія"
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19.09.2025 та
постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.01.2026
за позовом керівника Коломийської окружної прокуратури Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Карпатського округу
до Комунального підприємства "Полігон Екологія"
про стягнення шкоди завданої навколишньому природному середовищу внаслідок забруднення земельної ділянки з кадастровим номером 2610600000:31:001:0005 у розмірі 7 020 000,00 грн.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог
1.1. Керівник Коломийської окружної прокуратури Івано-Франківської області (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі: Державної екологічної інспекції Карпатського округу (далі - Інспекція, позивач) звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства "Полігон Екологія" (КП "Полігон Екологія", Підприємство, відповідач, скаржник) про стягнення шкоди завданої навколишньому природному середовищу внаслідок забруднення земельної ділянки з кадастровим номером 2610600000:31:001:0005 у розмірі 7 020 000,00 грн.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в ході опрацювання Прокуратурою матеріалів кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 239 Кримінального кодексу України (далі - КК України) встановлено факт порушення Підприємством вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища (в частині раціонального поводження з відходами), що призвело до забруднення земельної ділянки з кадастровим номером 2610600000:31:001:0005 по вулиці Івана Шарлая м. Коломия Коломийського району Івано-Франківської області. Внаслідок чого державі були заподіяні збитки в заявленому до стягнення розмірі, які відповідач має відшкодувати згідно зі статтями 57 Закону України "Про управління відходами", 41, 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", статтями 35, 45, 46 Закону України "Про охорону земель", статтями 152, 167, 211 Земельного кодексу України та статтями 1166, 1172 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

1.3. В обґрунтування наявності підстав для представництва інтересів держави в суді Прокурор послався на те, що Інспекція, до повноважень якої належить контроль за використанням та охороною природних ресурсів, не вживає достатніх заходів з примусового зобов`язання відповідача відшкодувати заподіяну державі шкоду, внаслідок забруднення земельної ділянки, обмежившись лише надісланням порушнику претензій про відшкодування шкоди та органу прокуратури листа про здійснення представництва інтересів держави в суді.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
2.1. Господарський суд Івано-Франківської області рішенням від 19.09.2025 (суддя Скапровська І. М.) у справі № 909/350/25 позов Прокурора задовольнив. Стягнув з Підприємства на користь спеціального фонду охорони навколишнього природного середовища Коломийської міської територіальної громади на: р/р UA178999980333169331000009616, отримувач: ГУК в Iв.-Фр.об./ТГ Коломия/24062100, код ЄДРПОУ 37951998, Банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.) з подальшим перерозподілом до бюджетів відповідних рівнів шкоду, завдану навколишньому природному середовищу внаслідок забруднення земельної ділянки з кадастровим номером 2610600000:31:001:0005 у сумі 7 020 000,00 грн.

2.2. Західний апеляційний господарський суд постановою від 28.01.2026 (колегія суддів: Скрипчук О. С., Кравчук Н. М., Панова І. Ю.) рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19.09.2025 у справі № 909/350/25 залишив без змін.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги
3.1. У касаційній скарзі Підприємство, із посиланням на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19.09.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 у цій справі, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

4. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4.1. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
4.1.1. Касаційна скарга подана підставі пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) із посиланням на пункти 1, 4 частини третьої статті 310.

4.1.2. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України Підприємство зазначає, що суди першої та апеляційної інстанції неправильно застосували:
- положення статті 1166 ЦК України, зокрема, щодо обов`язку позивача довести наявність збитків (шкоди) та наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, без урахування висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 22.07.2019 року у справі № 909/374/18;
- положення статті 86 ГПК України, без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 23.05.2024 у справі № 904/2132/23 та від 07.11.2024 у справі № 912/1707/21;
- положення статей 73, 76, 77 ГПК України, без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 27.05.2025 у справі № 908/2595/23, від 06.05.2025 у справі № 927/224/24, від 26.02.2025 у справі № 927/155/24.

4.1.3. Крім того, Підприємство звертає увагу на висновки Верховного Суду, які викладені у постановах від 24.06.2025 у справі № 172/1310/23, від 08.05.2025 у справі № 751/3448/23, від 26.02.2024 у справі № 699/396/20, від 16.10.2024 у справі № 752/15426/20, від 07.11.2024 у справі № 344/8350/22. Скаржник вважає, що суди у вирішенні цього спору безпідставно ґрунтували свої висновки на підставі оцінки доказів, які зібрані у рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні, оскільки висновок спеціаліста у розумінні абзацу 2 частини першої статті 298-1 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) не є доказом у кримінальному провадженні щодо злочинів, а отже, і не може підтверджувати чи спростовувати передбачені частиною першою статті 91 КПК України обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні щодо злочинів.

4.1.4. На обґрунтування підстави касаційного оскарження передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України Підприємство вказує на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування статті 77 ГПК України у подібних правовідносинах, зокрема, чи може бути визнаний допустимим у господарському провадженні доказ, який є недопустимим відповідно до вимог кримінального-процесуального закону.

4.1.5. Із посиланням на пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України скаржник у касаційній скарзі звертає увагу на те, що суди попередніх інстанцій не дослідили належним чином зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

4.1.6. Суди першої та апеляційної інстанцій допустили порушення норм процесуального права, а саме статей 13, 79, 86, частини п`ятої статті 236 ГПК України, щодо повного та всебічного дослідження обставин, доказів та аргументів сторін, що мають значення для правильного розгляду позовних вимог. В порушення норм статей 79, 86, 104, частини четвертої статті 238 ГПК України, не оцінили наявних у матеріалах справи доказів та надали їм належної оцінки з точки зору вірогідності, належності та допустимості.

4.1.7. Крім того скаржник вважає, що суди у вирішенні цього спору безпідставно застосували висновки Верховного Суду, які викладені у постановах зі спорів, що не є релевантними до спірних відносин сторін цього спору (за відмінного від заявленого Прокурором у цій справі правопорушення - засмічення земель).

4.1.8. Крім того, мотивувальні частини оскаржуваних судових рішень не містять будь-якої оцінки чи обґрунтування наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, у т.ч. і визначення в чому полягало протиправне діяння відповідача (дії чи бездіяльність). 

4.1.9. Також посилаючись на положення пункту 4 частини третьої статті 310 ГПК України скаржник зазначає, що суди встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

4.1.10. Зокрема, скаржник наголошує на тому, що основним та фактично єдиним доказом, який, на переконання судів, підтвердив наявність підстав для задоволення позовних вимог є висновок експерта від 06.12.2024 № СЕ-19/109-24/16032-ФХЕД, складений за результатами судової інженерно-екологічної експертизи проведеної у кримінальному провадженні. Однак, у межах означеної експертизи, експерт не досліджував безпосередньо взірці ґрунту на вміст у них забруднюючих речовин та визначення їх кількісного вмісту, а лише ґрунтував свої висновки на підставі відомостей з висновків спеціалістів, які у свою чергу, не можуть бути доказом у кримінальному провадженні. Крім того вважає, що дослідження експерта ґрунтувалося на недостовірних даних, адже відбір проб ґрунту 13.08.2024 відбувався з істотними порушеннями. Водночас матеріали додані до позову не містять достовірних даних, встановлених за допомогою відповідного обладнання та за участі уповноважених спеціалістів, зокрема, в частині визначення місць відбору взірців ґрунту, які би безсумнівно можна було би віднести до земельної ділянки з кадастровим номером 2610600000:31:001:0005.

4.1.11. Однак, суди в порушення приписів процесуального закону оцінки наявному у матеріалах справи протоколу відбору ґрунту (який фактично є висновком спеціаліста) у контексті його належності та допустимості не надали.

4.2. Доводи інших учасників справи
4.2.1. Івано-Франківська обласна прокуратура у відзиві на касаційну скаргу просить касаційну скаргу Підприємства залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

4.2.2. Інспекцією подано відзив на касаційну скаргу в якому остання просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

5. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ФАКТИЧНИХ ОБСТАВИН СПРАВИ
5.1. Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання постанови від 07.11.2024, винесеної прокурором у кримінальному провадженні від 02.05.2024 № 420240920000017, про призначення інженерно-екологічної експертизи, Івано-Франківським науково - дослідним експертно-криміналістичним центром наданий висновок про те, що внаслідок складування твердих побутових відходів на земельних ділянках з кадастровими номерами 2610600000:31:001:0005, 2610600000:31:001:0003; 2610600000:31:001:00016, площею 20899 кв.м., відбулося недотримання вимог нормативних актів з охорони навколишнього природного середовища, а саме: статті 167 Земельного кодексу України; статті 52 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища"; статей 17, 33, 34 Закону України "Про відходи"; статей 45, 46 Закону України "Про охорону земель" та вимог наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України "Про затвердження Правил експлуатації полігонів побутових відходів".

5.2. Розмір шкоди нарахований згідно з розрахунками Державної екологічної інспекції Карпатського округу, а саме: внаслідок забруднення земельної ділянки з кадастровим номером 2610600000:31:001:0005 складає 7 020 000,00 грн.

5.3. Зокрема, внаслідок складання твердих побутових відходів та потрапляння забруднюючих речовин в ґрунт відбулося забруднення земельних ділянок із кадастровими номерами 2610600000:31:001:0005, 2610600000:31:001:0003, 2610600000:31:001:00016, площею 20899 кв.м., розмір екологічного збитку (шкоди) завданої навколишньому середовищу забруднення земельної ділянки з кадастровим номером 2610600000:31:001:0005 підтверджується висновком експертизи від 06.12.2024 за №СЕ-19/109-24/16032-ФХЕД.

5.4. Землекористувачем земельної ділянки з кадастровим номером 2610600000:31:001:0005, площею 3 га, яка розташована за адресою: м. Коломия, вул. Івана Шарлая, для будівництва та обслуговування будівель закладів комунального обслуговування - для розміщення полігону твердих побутових відходів за рахунок земель міської ради, з 11.05.2021, є КП "Полігон Екологія".

5.5. Згідно з статутом КП "Полігон Екологія", затвердженим рішенням міської ради від 08.11.2022 за № 2224-37/2022, метою та предметом його діяльності є отримання прибутку від господарсько - фінансової діяльності. Видами економічної діяльності є будівництво доріг, збирання безпечних відходів, їх оброблення та видалення, інші види прибирання, надання ландшафтних послуг, демонтаж машин і устаткування, відновлення відсортованих відходів, організація будівництва будівель, будівництво житлових і нежитлових будівель.

5.6. У березні 2025 року Прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Карпатського округу про стягнення з КП "Полігон Екологія" шкоди завданої порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок забруднення земельних ресурсів, в сумі 7 020 000,00 грн.

5.7. Відповідач заперечуючи проти позовних вимог зазначав про те, що:
- всі докази, додані Прокурором до позовної заяви зібрані в межах кримінального провадження, відомості про початок якого внесені до ЄРДР за № 42024092090000017 від 02.05.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_1 , колишнього директора та в.о. директора КП "Полігон Екологія" у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 239 КК України, а саме - забрудненні або псуванні земель речовинами, відходами чи іншими матеріалами, шкідливими для життя, здоров`я людей або довкілля, внаслідок порушення спеціальних правил, якщо це створило небезпеку для життя, здоров`я людей чи довкілля; такі докази мали бути зібрані відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а отже, господарський суд має надавати їм оцінку саме крізь призму дотримання цього закону при їх одержанні;
- крім того матеріали цієї господарської справи містять достатньо поданих відповідачем доказів, які підтверджують, що земельна ділянка відведена в постійне користування КП "Полігон Екологія" вже була забруднена задовго до її відведення відповідачу, в тому числі, докази, які підтверджують факт забруднення території сміттєзвалища нітратами ще у 2009 році;
- при цьому, перевірка ґрунту на вміст хімічних речовин, зокрема, нітратів, у 2021 році перед наданням земельних ділянок полігону ТПВ КП "Полігон Екологія" не здійснювалася, а відтак, відсутні підстави вважати, що станом на 2021 рік, вміст нітратів не перевищував гранично-допустиму концентрацію і що таке перевищення станом на 2024 рік стало наслідком господарської діяльності саме КП "Полігон Екологія".

6. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції
6.1. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

6.2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
7. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
7.1. У справі, що переглядається, предметом позову є стягнення з відповідача шкоди, завданої порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок забруднення земельних ресурсів, в сумі 7 020 000,00 грн.

7.2. Підставою позову визначено забруднення відповідачем земельної ділянки, внаслідок здійснення господарської діяльності та порушення вимог природоохоронного законодавства.

7.3. У вирішенні доводів і вимог касаційної скарги та враховуючи висновків судів першої та апеляційної інстанції Суд виходить з такого.

7.4. Відносини у сфері охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються, зокрема, Законами України "Про охорону навколишнього природного середовища", "Про відходи", "Про охорону земель", Земельним кодексом України.

7.5. Частина перша статті 35 Закону України "Про охорону земель" визначає, що власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані, зокрема, дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; проводити на земельних ділянках господарську діяльність способами, які не завдають шкідливого впливу на стан земель та родючість ґрунтів; забезпечувати захист земель від пожеж, ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур`янами, чагарниками і дрібноліссям; уживати заходів щодо запобігання негативному і екологонебезпечному впливу на земельні ділянки та ліквідації наслідків цього впливу.

7.6. Статтею 56 Закону України "Про охорону земель" визначено, що юридичні і фізичні особи, винні в порушенні законодавства України про охорону земель, несуть відповідальність згідно із законом. Застосування заходів дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від відшкодування шкоди, заподіяної земельним ресурсам. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства України про охорону земель, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

7.7. Відповідно до частин першої статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

7.8. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України (частина четверта статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища").

7.9. Частиною першою статті 69 цього Закону визначено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

7.10. Згідно зі статтею 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

7.11. Статтею 96 Земельного кодексу України на землекористувачів покладено обов`язок додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля.

7.12. Частиною першою статті 167 Земельного кодексу України визначено, що господарська та інша діяльність, яка зумовлює забруднення земель і ґрунтів понад встановлені гранично допустимі концентрації небезпечних речовин, забороняється.

7.13. Відповідно до статті 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність, зокрема, за псування сільськогосподарських угідь та інших земель, їх забруднення хімічними та радіоактивними речовинами і стічними водами, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами.

7.14. Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

7.15. Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за заподіяння позадоговірної шкоди встановлені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

7.16. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

7.17. Верховний Суд зазначає, що для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідна наявність повного складу правопорушення: протиправної поведінки особи; шкоди (збитків); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла збитки.

7.18. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Під шкодою слід розуміти, зокрема, зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Причинний зв`язок, як елемент складу цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, а отже, доведенню підлягає факт того, що його протиправні дії є причиною, а шкода - наслідком такої протиправної поведінки.

7.19. Водночас, поведінка заподіювача шкоди може полягати не тільки в його активних діях, а й у бездіяльності. Бездіяльність визнається протиправною, якщо особа, яка зобов`язана вчинити певні дії, свідомо їх не виконує.

7.20. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

7.21. У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди. Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 912/823/18, від 03.11.2021 у справі № 922/1705/20, від 18.12.2020 у справі № 922/3414/19, від 02.06.2022 у справі № 920/821/18.

7.22. Місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи позов, виходив, зокрема, з того, що надані Прокурором докази на підтвердження того, що саме відповідач здійснив забруднення земельної ділянки з кадастровим номером 2610600000:31:001:0005, є більш вірогідними, ніж докази, надані відповідачем на спростування таких обставин.

7.23. Доводи відповідача про те, що Прокурор не надав жодних доказів на підтвердження факту забруднення земельної ділянки саме відповідачем, спростовуються матеріалами справи. Зокрема, за висновками суду, у проекті землеустрою виготовленому ТОВ "ПРО ЗЕМ" на замовлення КП "Полігон Екологія" і в подальшому затвердженому рішенням Коломийської міської ради (12 сесія) 8 демократичного скликання від 22.04.2021р. № 606-12/2021-12 "Про землекористування на вулиці Івана Шарлая" наявна заява директора КП "Полігон Екологія" - ОСОБА_1 від 14.01.2021 адресована голові Коломийської міської ради ОСОБА_2, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 просив виділити земельну ділянку по вулиці Івана Шарлая, площею 3.0 га для захоронення, утилізації, переробки та вивезення твердих побутових відходів. Водночас, у даній заяві ОСОБА_1 нічого не зазначає про те, що ділянка має якісь недоліки, або забруднення. Також, у рішеннях Коломийської міської ради "Про землекористування на вулиці Івана Шарлая" від 28.01.2021 № 293-7/2021 та "Про землекористування на вулиці Івана Шарлая" від 22.04.2021 № 606-12/2021-12 не зазначається про те, що земельна ділянка має якісь недоліки, або забруднення. У пояснювальній записці наявній у вказаному проекті землеустрою також не зазначається про те, що ділянка має якісь недоліки, або забруднення.

7.24. Суди також зазначили, що докази, зібрані у межах кримінального провадження, можуть бути використані як доказ у цивільній та/або господарській справі. У межах досудового розслідування у кримінальному провадженні Івано-Франківським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз проведено судову інженерно-екологічну експертизу, висновок якої Прокурор подав до матеріалів справи. У означеному висновку експертами проаналізовані всі зібрані документи та підтверджено розрахунок завданої шкоди, здійснений / виконаний Державною екологічною інспекцією Карпатського округу саме внаслідок забруднення земельної ділянки, а також підтверджено недотримання відповідачем вимог нормативних актів з охорони навколишнього природного середовища. Висновки експертів ґрунтуються на матеріалах дослідження та відбору ґрунту спеціалістами Інспекції, зібраними на земельній ділянці з кадастровим номером 2610600000:31:001:0005, які визнано речовими доказами у кримінальному провадженні. Означена інженерно-екологічна експертиза проведена Івано-Франківським науково-дослідним експертно- криміналістичним центром МВС України, який є державним спеціалізованою установою, відповідно до статті 7 Закону України "Про судову експертизу".

7.25. Скаржник посилається на низку судових рішень Верховного Суду, які вказані у пункті 4.1.2. цієї постанови, зазначаючи про те, що висновки зроблені судами першої та апеляційної інстанцій в порушення принципів законності, рівності та змагальності сторін, а судові рішення про задоволення позовних вимог ухвалені за неправильного застосування судами положень статті 1166 ЦК України та з порушенням вимог процесуального законодавства (статей 73- 74, 76- 80, 86 ГПК України), застосувавши норми права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

7.26. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

7.27. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

7.28. Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема, на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

7.29. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

7.30. Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

7.31. При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

7.32. Що ж до визначення подібних правовідносин, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин.

7.33. Відповідно до приписів природоохоронного законодавства умовою кваліфікації такого правопорушення, як засмічення земель, що є підставою для настання відповідальності та відшкодування шкоди, спричиненої засміченням, є необхідним доведення факту виявлення на відкритому ґрунті сторонніх предметів і матеріалів, сміття без відповідних дозволів, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища, прямого чи опосередкованого шкідливого впливу на здоров`я людини.

7.34. Водночас землі вважаються забрудненими, якщо в їх складі виявлені негативні кількісні або якісні зміни, що сталися в результаті господарської діяльності чи впливу інших чинників.

7.35. Порядок розрахунку розмірів відшкодування шкоди органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, суб`єктами господарювання та фізичними особами, через забруднення земель хімічними речовинами, їх засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами, допущеного внаслідок дії чи бездіяльності, встановлює Методика визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, затверджена наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища від 04.04.2007 № 149 (далі - Методика).

7.36. У пунктах 3.1-3.3 Методики визначено, що:
- землі вважаються забрудненими, якщо в їх складі виявлені негативні кількісні або якісні зміни, що сталися в результаті господарської діяльності чи впливу інших чинників. При цьому зміни можуть бути зумовлені не тільки появою в зоні аерації нових шкодочинних речовин, яких раніше не було, а і збільшенням вмісту речовин, що перевищує їх граничнодопустиму концентрацію, які характерні для складу незабрудненого ґрунту або у порівнянні з даними агрохімічного паспорта (для земель сільськогосподарського призначення) (п. 3.1);
- факти забруднення (засмічення) земель встановлюються уповноваженими особами, які здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства шляхом оформлення актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт забруднення та засмічення земель (п. 3.3).

7.37. Відповідно до пункту 3.4 Методики визначення обсягу забруднення земельних ресурсів у кожному випадку є самостійним завданням через різноманітність геоморфологічних, геологічних та гідрологічних умов. За наявності інформації про кількість (об`єм, маса) забруднюючої речовини, яка проникла у певний шар землі, визначаються площа, глибина проникнення.

7.38. Пунктом 3.6 Методики визначено, що у випадках коли обсяг забруднення не може бути визначено відповідно до підпункту 3.4 цієї Методики, визначення обсягу забруднення земельних ресурсів здійснюється із застосуванням інструментально-лабораторного контролю, а у разі необхідності із залученням спеціалізованих організацій.

7.39. Згідно з пунктом 4.1 Методики розміри шкоди обчислюються уповноваженими особами, що здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства, на основі актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт забруднення земель, протягом шести місяців з дня виявлення порушення.

7.40. Основою розрахунків розміру шкоди є нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка зазнала забруднення (пункт 4.2 Методики).

7.41. У пункті 4.6 Методики наведено формулу розрахунку розміру шкоди заподіяної внаслідок забруднення земель.

7.42. Як вже зазначено на обґрунтування позовних вимог Прокурор та позивач зазначають про те, що відповідачем в порушення вимог природоохоронного законодавства, внаслідок складування твердих побутових відходів забруднено земельну ділянку з кадастровим номером 2610600000:31:001:0005, площею 3 га., що підтверджується висновком інженерно-екологічної експертизи складеним Івано-Франківським науково - дослідним експертно-криміналістичним центром, на виконання постанови від 07.11.2024, за результатами проведеної експертизи на підставі матеріалів та доказів зібраних у межах досудового розслідування у кримінальному провадженні від 02.05.2024 № 420240920000017.

7.43. Судами обох інстанцій у оскаржуваних судових рішеннях зазначено, що обставини порушення вимог природоохоронного законодавства КП "Полігон Екологія" підтверджуються висновком інженерно-екологічної експертизи складеним Івано-Франківським науково - дослідним експертно-криміналістичним центром, на виконання постанови від 07.11.2024, за результатами проведеної експертизи на підставі матеріалів та доказів зібраних у межах досудового розслідування у кримінальному провадженні від 02.05.2024 № 420240920000017. При цьому відповідач не довів відсутності своєї вини у заподіянні шкоди порушенням природоохоронного законодавства.

7.44. За висновками судів, досліджені в ході судового розгляду докази підтверджують доводи Прокурора та позивача про те, що вина відповідача полягає у забрудненні земельної ділянки, що, в свою чергу, призвело до настання негативних наслідків у виді погіршення якісного стану земель.

7.45. З огляду на наведене суди і дійшли висновку про наявність з боку суб`єкта господарювання протиправної поведінки як необхідної умови для застосування до нього встановленої законодавством відповідальності у вигляді відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу.

7.46. Однак, Верховний Суд вважає зазначені висновки суду апеляційної інстанції передчасними та таким, що зроблені без належного дослідження і оцінки обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.

7.47. У вирішенні означених скаржником питань Суд зазначає, що згідно з положеннями пункту 3.4 Методики визначення обсягу забруднення земельних ресурсів у кожному випадку є самостійним завданням через різноманітність геоморфологічних, геологічних та гідрологічних умов. За наявності інформації про кількість (об`єм, маса) забруднюючої речовини, яка проникла у певний шар землі, визначаються площа, глибина просочування.

7.48. Заявляючи вимоги про відшкодування шкоди внаслідок забруднення земельної ділянки, Прокурору, як особі, яка звертається до суду з позовом та позивачу необхідно довести, що дії відповідача призвели до забруднення навколишнього природного середовища (наприклад землі, надр, води, атмосферного повітря, тощо), відобразивши відповідне, зокрема, в оформленому згідно з пунктом 3.3 Методики, зокрема, в акті перевірки чи іншими матеріалами, які підтверджують факт забруднення земельної ділянки; надати докази, які містять інформацію про кількість (об`єм, масу) забруднюючої речовини, яка проникла у певний шар землі, про площу, глибину просочування.

7.49. Верховний Суд зауважує, що в матеріалах справи мають бути докази, які є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог природоохоронного законодавства суб`єктами господарювання та містять інформацію щодо проведення відповідних замірів та відборів проб ґрунтів, а також мати інформацію щодо розміру заподіяної шкоди, розрахованої відповідно до положень пункту 4.1 Методики.

7.50. Суд враховує мотиви ухвалених судових рішень щодо визнання судами доказів поданих Прокурором, які згідно зі статтями 73, 76 - 79 ГПК України підлягали дослідженню та оцінці судом, і мотиви визнання яких більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування відповідно до положень пунктів 3, 4, 5 частини четвертої статті 238 цього Кодексу, мають бути зазначені у судовому рішенні.

7.51. Верховний Суд зазначає, що доводи відповідача на заперечення (спростування) позовних вимог заявлених в цьому спорі ґрунтуються на тому, що на підтвердження обставин позову Прокурор посилається лише на докази, які зібрані у межах досудового розслідування у кримінальному провадженні. При цьому, відповідач наголошує, що такі докази не містять інформації, достатньої для підтвердження фактів забруднення земельної ділянки, а тому не можуть бути доказами порушення відповідачем вимог природоохоронного законодавства.

7.52. Відповідач вважає, що розрахунок розміру шкоди Прокуратурою не підтверджено належними доказами, оскільки здійснений із застосуванням даних, які не підтверджені неналежними доказами, отже, Прокуратурою не доведено розмір шкоди, який має бути стягнутий з відповідача внаслідок забруднення земельної ділянки, висновок експерта ґрунтується виключно на означених матеріалах, а відтак, цей експертний висновок не може бути достатнім доказом об`єму можливої шкоди, спричиненої відповідачем.

7.53. Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що суди в порушення вимог положень ГПК України щодо оцінки доказів, вимог щодо законності і обґрунтованості судового рішення та питань, які підлягають вирішенню судом під час ухвалення рішення, вимог щодо змісту судового рішення зазначає, що оскаржувані судові рішення не містять дослідження та оцінки наведених вище обставин про які вказував відповідач заперечуючи вимог цього позову, що свідчить про порушення судами положень статей 73, 76 - 79 та пунктів 3, 4, 5 частини четвертої статті 238 ГПК України.

7.54. Також зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що в основу висновків про обґрунтованість заявлених прокурором вимог та про наявність підстав для задоволення позову суди поклали висновок інженерно-екологічної експертизи складений Івано-Франківським науково - дослідним експертно-криміналістичним центром, на виконання постанови від 07.11.2024 винесеної у кримінальному провадженні.

7.55. Суд також враховує, що в цій справі є дозвіл на використання матеріалів кримінального провадження.

7.56. У вирішенні цього спору Суд застосовує висновки, які викладені у постанові від 14.12.2022 у справі № 477/2330/18, у якій Велика Палата Верховного Суду підтримала висновки, які викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2021 у справі № 461/3675/17 та наголосила на тому, що чинне процесуальне законодавство не встановлює заборону щодо використання під час розгляду цивільної справи доказів, отриманих у межах інших проваджень. Тобто докази, зібрані у межах кримінального провадження, можуть бути використані як докази у цивільній справі, якщо відповідні дані стосуються предмета доказування. Достовірність і достатність таких доказів суд оцінює з урахуванням обставин конкретної справи.

7.57. Подібні за змістом висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 07.04.2026 у справі № 904/4267/22, від 04.03.2026 у справі № 904/2366/24, від 24.02.2026 у справі № 914/2000/19, від 11.02.2026 у справі № 907/278/25 (справи у спорах про відшкодування шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища).

7.58. Суд також вважає за необхідне звернути увагу на висновки, які викладені у постанові від 07.11.2024 у справі № 912/1707/21 (на яку посилається скаржник) де предметом спору також були вимоги Прокурора про стягнення шкоди, завданої порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок забруднення земельних ресурсів, отже правовідносини у справі, що розглядається та у справі № 912/1707/21 є схожими за змістовим критерієм, матеріально-правовим регулюванням, наявністю спеціального суб`єкта, який уповноважений на здійснення державного контролю за додержанням вимог природоохоронного законодавства та об`єкта спору (відшкодування завданих Державі збитків внаслідок забруднення земельних ресурсів).

7.59. У означеній вище справі Верховний Суд, зокрема, зауважив, що апеляційний господарський суд правильно зазначив про те, що відомості, отримані під час здійснення досудового розслідування, можуть визнаватися доказами під час розгляду господарської справи, однак підлягають оцінці нарівні з іншими доказами.

7.60. Зокрема, у справі № 912/1707/21, Верховний Суд, скасовуючи судове рішення апеляційного суду, зазначив, що Центральний апеляційний господарський суд при ухваленні оскаржуваної постанови допустив порушення норм процесуального права щодо застосування, зокрема частин четвертої, п`ятої, сьомої статті 75, статей 76 - 79, статті 235 ГПК України. Суд касаційної інстанції зазначив про те, що висновки суду апеляційної інстанції ґрунтуються на оцінці доказів зібраних у рамках кримінального провадження, зокрема таких доказів, як: відеозапис проведення слідчої (розшукової) дії - обшуку території по вул. Мурманська, 9, м. Кропивницький, на якій розміщені виробничі потужності ТОВ "Кіровоградпостач", висновок експертів від 17.05.2019 №12807/19 - 34/15087/19-34, акт обстеження території від 11.04.2019, акт відбору проб ґрунтів від 11.04.2019, протокол вимірювань показників складу та властивостей ґрунтів від 25.04.2019.

7.61. У означеній постанові Верховний Суд зауважив, що суд апеляційної інстанції при оцінці зазначених доказів керувався лише таким стандартом доказування, як вірогідність доказів, та залишив поза увагою інші стандарти доказування: належність, допустимість та достовірність. 

7.62. Тобто, Верховний Суд звернув увагу на те, що обставини допустимості цих доказів в розумінні статті 77 ГПК України саме для цієї справи № 912/1707/21 не були встановлені судом апеляційної інстанції. У зв`язку з цим суд апеляційної інстанції залишив поза увагою встановлені Ленінськім районним судом міста Кіровограда у рішенні від 29.09.2020 у справі № 405/5302/20 (2-а/405/119/20) обставини щодо здійснення працівниками Державної екологічної інспекції у Кіровоградській області обстеження та проведення відповідних замірів та відборів проб ґрунтів поза рамками державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, охорони земель, надр, а також обставини порушення ними абзацу 7 статті 3, статті 6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та підпунктів 9, 14 пункту 6 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою КМУ від 19 квітня 2017 року № 27, не надав належну оцінку цим обставинам, не з`ясував, чи є ці обставини спростованими учасниками цієї справи відповідно до частини п`ятої статті 75 ГПК України.

7.63. Верховний Суд надаючи оцінку доводам касаційної скарги та висновкам судів першої та апеляційної інстанції у оскаржуваних судових рішеннях наголошує на тому, що відповідно до частини третьої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

7.64. Суди зазначили про те, що обставини порушення вимог природоохоронного законодавства відповідачем підтверджуються висновком інженерно-екологічної експертизи складеним у межах досудового розслідування у кримінальному провадженні від 02.05.2024 № 420240920000017. Суди врахували, що основний об`єкт інженерно-екологічної експертизи, зокрема, протоколи відбору ґрунтів, протоколи лабораторного хімічного аналізу ґрунтів та результати лабораторних досліджень у протоколах вимірювань показників складу та властивостей ґрунту, які у подальшому стали підставою для розрахунку та визначення розміру збитків, зібрано у межах досудового розслідування у кримінальному провадженні відповідно до вимог КПК України.

7.65. Однак, суди не врахували, що означені докази підпадають під визначення доказів у справі в розумінні статті 73 ГПК України та підлягають перевірці на належність, допустимість та достовірність у загальному порядку. При цьому в силу положень статті 77 ГПК України оцінка судами таких доказів на предмет їх допустимості має здійснюватися також з урахуванням судами обставин щодо дотримання / недотримання вимог допустимості у загальному порядку.

7.66. Із тексту судових рішень вбачається, що судами попередніх інстанцій зміст висновку експерті не досліджувався за правилами статей 77, 86, 104 ГПК України, як і не було здійснено аналізу його суті.

7.67. Суд у цьому аспекті звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 04.08.2021 у справі № 390/934/13-к, зокрема, такого змісту:
"…По-перше, відповідно до положень статті 90 КПК України рішення національного суду має преюдиціальне значення лише, якщо воно набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Як наслідок, судове рішення має преюдиціальне значення для суду, який розглядає кримінальне провадження, лише у визначених цією статтею випадках. Чинний КПК не містить інших положень, на підставі яких рішення судів інших юрисдикцій могли би бути визнані преюдиціальними в кримінальному процесі, тобто такими, які звільняють суд від необхідності встановлення обставин, які підлягають доказуванню, шляхом дослідження та оцінки всієї сукупності доказів у кримінальному провадженні.
По-друге, завдання кримінального судочинства є відмінним від тих завдань, які вирішують національні суди в цивільній, господарській чи адміністративній юрисдикціях. Здійснюючи кримінальне судочинство, суди не вирішують спір, а розглядають пред`явлене особі обвинувачення і за допомогою доказів встановлюють, чи винна конкретна особа у його вчиненні.
Усі докази винуватості або невинуватості особи підлягають дослідженню в змагальному кримінальному процесі".

7.68. Верховний Суд наголошує, що відповідно до частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

7.69. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має на меті усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, що мають значення для справи.

7.70. Згідно з пунктами 1 - 3 частини першої статті 237 ГПК України, при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

7.71. За приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

7.72. Колегія суддів зазначає, що в межах своїх повноважень господарський суд не уповноважений встановлювати обставини (факти), що підлягають встановленню виключно у порядку кримінального судочинства (наявність у діянні складу кримінального правопорушення, винуватість особи у його вчиненні тощо), однак в силу вимог статей 73-79, 86 ГПК України має обов`язок дослідити подані йому докази та встановити на їх підставі наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників господарської справи, а також інших обставин, які мають значення для вирішення господарської справи.

7.73. Якщо подані докази відповідають вимогам, що висуваються до їх процесуальної форми згідно з ГПК України, містять інформацію про предмет доказування в господарському провадженні, у суду виникає обов`язок надати їм оцінку з наведенням мотивів відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК України). Законодавство не встановлює заборони дослідження матеріалів кримінального провадження в порядку господарського судочинства, якщо на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений. Матеріали кримінального провадження підлягають оцінці сукупно з іншими доказами на загальних підставах відповідно до вимог статей 76-79, 86 ГПК України (постанови Верховного Суду від 18.01.2024 у справі № 910/114/19, від 05.03.2024 у справі № 910/3374/23, від 19.07.2024 у справі № 917/549/23, від 24.07.2024 у справі № 917/550/23, від 06.08.2024 у справі № 917/892/23).

7.74. Натомість у справі, що розглядається обставини належності, допустимості, достовірності доказів поданих Прокурором на обґрунтування своїх вимог в розумінні статей 76, 77, 78 ГПК України саме для цієї справи № 909/350/25 не були встановлені, ані судом першої інстанції, ані судом апеляційної інстанції. Розглядаючи позов у цій справі, суди попередніх інстанцій не перевірили належним чином обставини які входять до предмету доказування у цьому спорі та не надали належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, з посиланням на які позивач та Прокурор обґрунтовували заявлені вимоги.

7.75. Застосований судами першої та апеляційної інстанцій підхід у з`ясуванні обставин справи та в оцінці доказів не відповідає встановленим ГПК України, зокрема, статтею 86, вимогам, за змістом яких обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

7.76. Втім, суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права (зокрема, статей 86, 236, 237 та 269 ГПК України), що мало своїм наслідком неповне з`ясування обставин цієї справи, ураховуючи предмет і підстави позову та доводи Прокурора.

7.77. Таким чином, доводи касаційної скарги з підстави касаційного оскарження передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, ураховуючи обставини цієї справи, знайшли своє часткове підтвердження, з міркувань викладених вище у цій постанові.

7.78. З огляду на викладене доводи касаційної скарги частково знайшли своє підтвердження, наявні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень і передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

7.79. Враховуючи те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, а суд апеляційної інстанції не усунув вказані порушення, що мало своїм наслідком не встановлення обставин, що є визначальними, вагомими і ключовими у цій справі у вирішенні даного спору, ураховуючи доводи касаційної скарги, які є нерозривними у їх сукупності, межі розгляду справи судом касаційної інстанції, імперативно визначені статтею 300 ГПК України, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

7.80. Верховний Суд, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

8.1. Доводи скаржника про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм права при прийнятті оскаржуваних судових рішень за результатами перегляду справи в касаційному порядку частково знайшли своє підтвердження з мотивів і міркувань, викладених у розділі 7 цієї постанови.

8.2. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

8.3. В силу приписів частини четвертої статті 310 ГПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

8.4. Ураховуючи, що спочатку суд першої інстанції, а потім і суд апеляційної інстанції допустили порушення норм процесуального права, то за таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу відповідача задовольнити частково, оскаржувані судові рішення у справі скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

8.5. Під час нового розгляду суду слід звернути увагу на викладене у розділі 8 цієї постанови, надати належну правову кваліфікацію спірним правовідносинам, перевірити доводи та докази, а також вагомі (визначальні) аргументи сторін у справі, дати їм належну правову оцінку, і, в залежності від встановленого, вирішити спір відповідно до закону.

9. Судові витрати
9.1. Розподіл судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги, відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України, адже Суд не змінює та не ухвалює нового рішення, а скасовує оскаржувані судові рішення та передає справу на новий розгляд до суду першої інстанції, тому за результатами нового розгляду має бути вирішено й питання, зокрема, щодо розподілу судового збору.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Комунального підприємства "Полігон Екологія" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19.09.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 у справі № 909/350/25 скасувати.

Справу № 909/350/25 направити на новий розгляд до Господарського суду Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк 

Суддя Ю. Власов

Суддя Т. Малашенкова