Справа № 336/9710/24
Пр. 1-кп/336/481/2026
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2026 року         м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретарки судового засідання ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024082080000254 від 14.02.2024, яке надійшло до суду на підставі обвинувального акта, складеного відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Димитрово Оріхівського району Запорізької області, громадянина України, який отримав загальну середню освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, адреса реєстрації за місцем фактичного проживання: АДРЕСА_1 , малолітніх та інших осіб на утриманні не має, інвалідності не має, раніше не судимого,
за ознаками скоєння кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.191 КК України, -
за участі сторін кримінального провадження: з боку обвинувачення: прокурора ОСОБА_4 , з боку захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 , захисників обвинуваченого ОСОБА_3 адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , інших учасників кримінального провадження - потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , -

ВСТАНОВИВ:

09.08.2023 біля буд. АДРЕСА_2 відбувся ворожий ракетний обстріл РФ, під час якого загинули ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . За даним фактом СБУ внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за N22023080000001295 за ознаками скоєння кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.438 КК України.
10.08.2023, у денний час доби, більш точний час судом не встановлений, родинами загиблих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 прийнято рішення відкрити збір грошових коштів за допомогою сервісу АТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » «монобанка» на встановлення пам?ятників загиблим. Також обговорено, що кошти будуть зібрані на один рахунок на встановлення пам?ятників обом загиблим дівчатам у рівних долях. Під час сімейної наради був присутній колишній хлопець загиблої ОСОБА_9 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який здійснив спроби відкрити « ІНФОРМАЦІЯ_4 » через телефон батьків загиблої ОСОБА_9 - ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , проте з невідомих причин у ного не вийшло це робити.
Після чого, в той же день ОСОБА_12 запропонував відкрити « ІНФОРМАЦІЯ_4 » через його особистий банківський рахунок, на його ім?я та з його мобільного телефону, на що матері загиблих дівчат ОСОБА_7 та ОСОБА_8 погодились. Отримавши згоду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ОСОБА_3 створив «банку» зі свого мобільного додатку « mono » та встановив початкову суму для збору допомоги у розмірі 50 000 гривень за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_5 », рахунок НОМЕР_1 , яка в подальшому змінена. 
Таким чином, зі згоди ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ОСОБА_3 отримав правомочність по збору грошових коштів та їх зберіганню на своєму рахунку до часу оплати пам?ятників.
10.08.2023, у невстановлений судом час, після створення вказаної «монобанки», через третю особу, у всесвітній мережі «Internet» ОСОБА_3 , розмістив оголошення з надання грошової допомоги родинам загиблих під час ракетного обстрілу у м. Запоріжжя ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
В подальшому, в період часу з 10.08.2023 до 19.08.2023 на особистий рахунок ОСОБА_3 , на відкриту ним «банку» в АТ « ІНФОРМАЦІЯ_6 » надійшли грошові кошти від 1 933 платників з призначенням платежу «Для поповнення договору N92.30.0021918177» на загальну суму 284 082,15 гривень, які відповідно до попередньої домовленості зі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 призначались на встановлення пам?ятників загиблим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Отримавши зазначені грошові кошти на власний рахунок НОМЕР_1 , маючи доступ до них, в ніч з 25.08.2023 на 26.08.2023 ОСОБА_3 вирішив порушити попередню домовленість зі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та ухилитись від передачі зібраних грошових коштів батькам загиблих дівчат. 
Маючи умисел на привласнення та розтрату ввіреного йому чужого майна, достовірно знаючи та усвідомлюючи, що на території України Указом Президента України N64/2022 від 24.02.2022 введено воєнний стан, діючи в умовах воєнного стану, розуміючи, що він не має жодних прав на ввірене йому майно, тобто усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з корисливих мотивів, ОСОБА_3 , діючи умисно, з метою особистого збагачення привласнив ввірені йому грошові кошти.
Так, перебуваючи у невстановленому судом місці, ОСОБА_3 , маючи доступ до ввіреного йому майна, а саме зібраних на «банці» грошових коштів в сумі 284 082,15 гривень, «розбив» банку», за що додатково нараховано відсоток банку у сумі 11,18 гривень, та о 23-52 хвилини 25.08.2023 перевів на свій особистий рахунок, відкритий в АТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 4 082,00 гривень, та о 02-57 годині 26.08.2023 грошові кошти в сумі 280 009,15 гривень, привласнивши таким чином грошові кошти на загальну суму 284 091,15 гривень, які в рівних частинах належали потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на розтрату ввіреного йому чужого майна, ОСОБА_3 , діючи умисно, достовірно знаючи та усвідомлюючи, що на території України Указом Президента України N64/2022 від 24.02.2022 введено воєнний стан, діючи в умовах воєнного стану, розуміючи, що він не має жодних прав на ввірене йому майно, тобто усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з корисливих мотивів, привласнивши грошові кошти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у сумі 284 091,15 гривень у період часу з 03-44 хвилин 26.08.2023 до 19.09.2023 включно в повному обсязі витратив на власний розсуд грошові кошти потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а саме 184 298,00 гривень перерахував на рахунок ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_7 » (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), відкритий в АТ « ІНФОРМАЦІЯ_8 », а іншу частину суми 99 793,15 гривень витратив на інші потреби, шляхом перерахування на інші розрахункові рахунки.
В результаті таких умисних протиправних дій ОСОБА_3 , потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 284 091,15 гривень.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, спростовуючи кваліфікацію діяння, при цьому, своєї причетності до скоєння злочину та фактичних обставин, що відображені в обвинувальному акті, не заперечував.
Так, обвинувачений показав суду, що з 2018 зустрічався із дівчиною ОСОБА_13 , яка загинула внаслідок ракетного обстрілу. Із потерпілими та їх чоловіками також знайомий. Після загибелі ОСОБА_14 та її подруги ОСОБА_15 знайома ОСОБА_16 запропонувала батькам дівчини ОСОБА_68 відкрити банку батькам, оскільки вони не знали, як це робиться. Крім того, була розповсюджена інформація щодо збору у соцмережах, наскільки відомо обвинуваченому, також з боку ОСОБА_16 . Йому було відомо, що його сестрою ОСОБА_17 оголошений збір у зв?язку із загибеллю дівчат для потерпілих у месенджері «Telegram» у групі « ІНФОРМАЦІЯ_9 ». При цьому, створити для збору коштів « ІНФОРМАЦІЯ_4 » у мобільному застосунку АТ « ІНФОРМАЦІЯ_6 » ОСОБА_11 (батькові ОСОБА_14) не виявилось за можливе, оскільки у нього був відсутній особистий кабінет у вказаному застосунку. Обвинувачений запропонував створити власну « ІНФОРМАЦІЯ_4 », спеціально для даного збору коштів, раніше її не мав. Для цього він відкрив застосунок « ІНФОРМАЦІЯ_5 » на власному мобільному телефоні та створив банку. Крім того, на його власну платіжну картку здійснювались інші перекази від знайомих його сестри. ОСОБА_3 стверджує, що спочатку мети збору не обговорювалось. Рішення про збір саме на виготовлення пам?ятника прийнято, коли сума коштів становила орієнтовно 100 000,00 гривень. Збір, названий «Співати для янголів» тривав орієнтовно протягом одного місяця, було здійснено приблизно 1 800 благодійних внесків, точної кількості переказів не знає. Сума зібраних коштів дорівнювала орієнтовно 284 000,00 гривень. При цьому, обвинувачений визнав, що, коли прийшов час ставити пам?ятник, на запитання потерпілої він сказав, що коштів не було. При цьому, він розпорядився зібраними грошовими коштами самостійно, знав, що його друг грає у інтернет-мережі в азартні ігри. Так, після загибелі дівчини він перебував у незрозумілому стані, вирішив пограти також, роблячи ставки. З цією метою він зареєструвався за допомогою інтернет-мережі у букмейкерській конторі « ІНФОРМАЦІЯ_7 », гроші програв, але стверджує, що мав намір подвоїти суму. Точної дати витрат обвинувачений не повідомив, при цьому, доводів на користь спростування дати події привласнення та розтрати, що відображена у обвинувальному акті, під час допиту не висловив. 
Обвинувачений також повідомив, що злочин вчинив, перебуваючи у стресовому стані, адже відносини з дівчиною, яка загинула, були для нього першим досвідом, вони були разом протягом близько п?яти років, не знав як правильно поводитись в такій ситуації, крім того, витрачаючи кошти, мав намір збільшити їх розмір, роблячи ставки у грі у букмекерській конторі.
Обвинувачений додатково зазначив, що не вважав за потрібне повертати зібрані грошові кошти, не дивлячись на відповідне бажання потерпілих (батьків дівчат), про що йому повідомлено під час зустрічі батьків дівчат взимку 2023 - 2024 року, оскільки зібрав їх самостійно за рахунок благодійних внесків охочих людей. Жодних фінансових втрат у зв?язку із похованням загиблих дівчат він не мав. ОСОБА_3 також повідомив, що наявність виконавчого провадження визнає (0,16 гривень), під час судового розгляду гроші повернув потерпілим в повному обсязі за допомогою адвоката, якому передав кошти, про що надав суду відповідні розписки.
Потерпіла ОСОБА_7 показала суду, що обвинувачений ОСОБА_3 зустрічався з її донькою ОСОБА_14 , яка загинула від ракетного удару, приблизно протягом 5 років. Так, 10.08.2023 вранці їй повідомили, що ОСОБА_14 не стало, а напередодні - ОСОБА_18 . Після їх загибелі від оточуючих, незнайомих людей надходили пропозиції щодо надання допомоги батькам загиблих дівчат, вони запитували реквізити платіжної картки для перерахування благодійних внесків. При цьому, необхідно було створити окрему картку, оскільки із-за кількості транзакцій картки з боку банку блокувались. Так, потерпіла розмовляли з оператором банку щоб її картку розблокували. ОСОБА_3 запропонував відкрити « ІНФОРМАЦІЯ_4 » в АТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » для збору коштів на своє ім?я. Враховуючи строк відносин ОСОБА_14 та ОСОБА_19 , потерпіла із чоловіком вважали його членом своєї сім?ї. Так, протягом 4-5 місяців після смерті доньки він жив разом із потерпілою та її чоловіком. Спільно проживати їх донька із ОСОБА_3 почала у травні 2022 року. Потерпіла пояснила, що для поховання дівчат вистачило власних коштів батьків дівчат, тому збір вирішили спрямувати на виготовлення пам?ятника дівчатам щоб вшанувати їх пам?ять від імені небайдужих людей. Це питання було предметом обговорення й на 9 день після загибелі дівчат, й на 40-вий день, у присутності ОСОБА_3 й його батьків. При цьому, батьки загиблих дівчат (спільний) протягом досить тривалого часу обговорювали пам?ятник, визначаючись, як він має виглядати, тому лише у січні 2024 року ОСОБА_7 попрохала ОСОБА_3 перерахувати половину зібраних на його «монобанку» грошових коштів з метою внесення передплати за виготовлення пам?ятника, оскільки було необхідно укласти договір із підприємством, яке виконуватиме роботи з виготовлення та встановлення пам?ятника. Вартість виготовлення та встановлення дорівнювала орієнтовно 260 000,00 гривень. Потерпілій була достеменно відома сума зібраних за рахунок благодійних внесків коштів. Так, на наступний день після цієї розмови ОСОБА_3 вийшов з будинку за місцем проживання потерпілої із чоловіком в магазин або за кавою та не повернувся. Згодом, а саме за спливом двох днів, він написав, що мав борги, тому банк заблокував ці кошти, тому вибачається. Потерпіла намагалась зв?язатись із ним, його сестрою ОСОБА_17 . Коли вона дізналась, перебувала у шоковому стані, намагалась сприяти у вирішенні цієї ситуації. Через 2-3 дні ОСОБА_3 написав потерпілій, що готовий зустрітися, частину коштів повернути, без обговорення суми, але постійно переносив дату зустрічі. Потерпіла також наголосила, що не думала, що ОСОБА_3 міг витратити ці кошти. 
Орієнтовно через один місяць, відповідно до свідчень потерпілої, вони із чоловіком вирішили звернутись до поліції за фактом вчинення злочину ОСОБА_3 , приблизно у вересні 2023 року, а саме за порадою оператора « ІНФОРМАЦІЯ_5 », якому вона повідомила про обставини. Потерпіла також показала, що не знала про ту обставину, що обвинувачений брав участь у іграх в інтернет-мережі. Наразі пам?ятник дівчатам встановлений.
Потерпіла ОСОБА_8 показала суду, що до загибелі дівчат обвинуваченого бачила лише один раз. Їй відомо, що він переживав втрату його дівчини ОСОБА_14. 10.08.2023 батьки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 вирішили, що необхідно створити спільну « ІНФОРМАЦІЯ_4 » для збору коштів, адже багато мешканців м.Запоріжжя запитували реквізити для здійснення благодійного внеску. Спочатку ОСОБА_8 не знала, що ОСОБА_20 запропонував створити « ІНФОРМАЦІЯ_4 » на його ім?я і збір відбуватиметься на його картку в АТ « ІНФОРМАЦІЯ_6 ». Коли дізналась, була не проти, адже у батька ОСОБА_14 не вийшло її створити самостійно. При цьому, ОСОБА_3 через якийсь час після початку збору коштів на його « ІНФОРМАЦІЯ_4 » повідомив, що протягом 2-3 тижнів перерахувань не має, не пропонував здійснити перерахування коштів батькам. 14.01.2024 ОСОБА_3 вибачився за те, що витратив зібрані кошти, у смс-повідомленні потерпілій, обіцяв повернути, просив реквізити, пояснив, що мав кредити і банк заблокував ці кошти.
Суд звертає увагу, що у судових дебатах під час виступу потерпілі повідомили, що ОСОБА_3 не приніс особистих вибачень ані до судового розгляду, ані під час нього. 
Потерпілі просять призначити суворе покарання обвинуваченому, погодившись із думкою прокурора, який просив застосувати максимальну санкцію ч.4 ст.191 КК України.
Свідок ОСОБА_11 , допитаний судом, показав, що ідея про збір коштів вперше виникла в день поховання дівчат, у присутності ОСОБА_3 , його сестри ОСОБА_21 , родини ОСОБА_22 . Охочі зробити благодійні внески зв?язувались із потерпілою ОСОБА_7 з метою дізнатись реквізити для збору коштів, проте картка, відкрита в АТ КБ « ІНФОРМАЦІЯ_10 » мала обмеження щодо суми перерахувань. Хто саме запропонував відкрити « ІНФОРМАЦІЯ_4 », свідок не пам?ятає, можливо потерпіла ОСОБА_7 , або власне він. Свідок пропрохав ОСОБА_3 допомогти створити « ІНФОРМАЦІЯ_4 » в АТ « ІНФОРМАЦІЯ_6 », адже самостійно не вмів цього робити. ОСОБА_11 надав з вказаною метою власний мобільний телефон ОСОБА_3 , який повідомив, що створити « ІНФОРМАЦІЯ_4 » на його мобільному пристрої не виходить, сказавши, що створить власну. Оскільки батьки ОСОБА_14 довіряли йому, адже знали його протягом орієнтовно семи років, тому погодились. Суму зібраних коштів свідок у ОСОБА_3 не запитував, але це орієнтовно 284 000,00 гривень, що надійшли за результатами перерахування благодійних внесків всіх охочих. Збір цієї суми тривав приблизно протягом двох діб. Так, вказані грошові кошти призначались для виготовлення спільного пам?ятника на місці поховання дівчат. ОСОБА_20 повідомляв про надходження коштів, що «сума зібрана». Приблизно половину від зібраних грошей батьки загиблих дівчат мали сплатити за спливом пів року після події, проте, коли знадобились кошти, ОСОБА_3 зник за дві доби до дати сплати за виготовлення пам?ятника, грошові кошти потерпілим не передав, заблокував мобільний номер ОСОБА_7 . Коли ОСОБА_3 розблокував контакт потерпілої ОСОБА_7 , він пояснював, що грошові кошти списані банком. При цьому, вони із дружиною намагались знайти ОСОБА_3 протягом орієнтовно двох місяців. Зі свідком та його дружиною також намагалась зв?язатись тітка обвинуваченого ОСОБА_23 , а саме після звернення потерпілих до поліції із заявою. Вона пояснювала, що обвинувачений мав борг і кошти списані банком, хотіла зустрітись.
Враховуючи відсутність коштів, виготовлення пам?ятника доведось відкласти. Свідок також підтвердив, що пам?ятник дівчатам встановлений коли минув один рік після їх загибелі.
Свідок наголосив, що під час огляду його мобільного телефона (під час досудового розслідування) слідча намагалась створити « ІНФОРМАЦІЯ_4 » у відповідному застосунку, при цьому, жодних проблем не виникло. Телефон був той самий, на якому намагався створити « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ОСОБА_3 на прохання свідка, при цьому, картки АТ « ІНФОРМАЦІЯ_6 » у нього відкрито не було, адже він мав зарплатну картку АТ « ІНФОРМАЦІЯ_11 ». Додаткової інформації для створення «банки» ОСОБА_24 не питав.
На даний час обвинуваченим повернуто грошові кошти родинам Спиціних та ОСОБА_22 у рівному розмірі у листопаді 2025, по 144 000,00 гривень, про що суду надано розписки.
Свідок ОСОБА_25 під час судового розгляду показав суду, що на наступний день після загибелі доньки ОСОБА_15 він дізнався від потерпілої ОСОБА_7 , що є пропозиція відкрити збір коштів для виготовлення та встановлення спільного пам?ятника загиблим дівчатам, на що свідок із дружиною погодились. « ІНФОРМАЦІЯ_4 » для збору коштів відкрив обвинувачений за його власною пропозицією, при цьому, суми зібраних коштів він не знав. Наскільки пам?ятає свідок, збір тривав протягом 3-4 тижнів. Кошти були потрібні у січні 2024 року, коли визначились із пам?ятником. Потерпіла ОСОБА_7 повідомила ОСОБА_3 про необхідність передання завдатку для виготовлення пам?ятника. При цьому, у вказаний час, а також коли тривав збір і ще не було визначеності щодо пам?ятника, ОСОБА_3 мешкав в будинку потерпілої ОСОБА_7 , а при виникнення потреби в перерахуванні коштів зник, залишивши будинок, на дзвінки та повідомлення не відповідав. Спочатку обвинувачений казав, що зайнятий, працює, тобто, прямої відмови перерахувати коштів не висловлював. Згодом сказав, що кошти, які зібрані, відсутні, адже мав кредитну заборгованість перед банком, відповідно, вони були списані.
На даний час відповідно до показів свідка, обвинуваченим повернути родинам грошові кошти. Охарактеризувати обвинуваченого не може, адже спілкування із ним було мінімальним, проте свідок наголошує, що такі вчинки, на його власне переконання, не можуть мати місця. Обвинувачений мав доступ до зібраних грошових коштів, скористався ситуацією, фактично заробив на цьому.
Свідок ОСОБА_16 , допитана судом, показала, що із обвинуваченим знайома, потерпіла ОСОБА_7 є її подругою. Так, після загибелі дівчат свідку зателефонувала подруга ОСОБА_26 , запитувала як краще організувати збір коштів, при цьому, вона запропонувала, щоб збіг організовували саме батьки дівчат. 
Свідок показала, що потерпілій ОСОБА_7 не змогли відкрити «банку» для збору, а картка, що наявна у потерпілої, була заблокована після певної кількості переказів. Після цього «банку» відкрив власне ОСОБА_3 , подробиць з приводу того, хто саме запропонував відкрити банку, вона не знає. Свідок також підтвердила існування домовленості між батьками потерпілих дівчат та ОСОБА_3 щодо збору коштів як допомоги батькам для виготовлення пам?ятника на місці поховання дівчат на його реквізити, адже він був нареченим ОСОБА_14. Свідок бачила зображення пам?ятника, який планували встановити, потрібна була сума коштів, яка становила орієнтовно 250 000,00 гривень. Свідок наголосила, що всі ці питання стосовно пам?ятника вона обговорювала з потерпілою, їй відомо, що саме зібрані на банку кошти мали бути спрямовані із вказаною метою. Згодом свідок дізналась, що ОСОБА_3 привласнив кошти. 
Зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створюючи необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд під час розгляду провадження всебічно сприяв змагальності сторін, які мали можливість самостійно обстоювати їхні правові позиції, права, свободи, захищати законні інтереси, передбачені КПК України, відповідно, сторони не були позбавлені права та можливості подавати до суду речі, документи, інші докази, заявляти клопотання, а також реалізувати інші права.
Судом визначено порядок дослідження доказів у даному провадженні з урахуванням первісної позиції обвинуваченого з приводу своєї невинуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.191 КК України. Відповідно до встановленого порядку судового розгляду кримінального провадження, зміненого під час розгляду справи, з урахуванням думки сторін, а також беручи до уваги клопотання прокурора про відмову від допиту декількох свідків, судом досліджено визначений обсяг доказів, а саме, досліджено надані стороною обвинувачення письмові докази, із додатками, матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, здійснено допит потерпілих, свідків з боку обвинувачення, обвинуваченого. Судом прийнято відмову сторони захисту від допиту свідків відповідно до переліку, поданого 09.01.2025.
Пунктом 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Вказане положення становить підґрунтя для регламентації цього принципу в національному законодавстві.
Згідно із ч.1 ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Зазначений конституційний принцип презумпції невинуватості закріплено приписами ч.2 ст.2 КК України, а також відображено у кримінальному процесуальному законі ( ст.7, ч.1 ст.17 КПК України). Отже, згідно з чинним законодавством винуватість особи може бути встановлено лише обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Обвинувальний вирок може бути ухвалений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Так, будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, має бути спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів.
Тобто, дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме ? винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Згідно з приписами ст.94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору їх достатності та взаємозв`язку. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
За змістом ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтями 22, 26 КПК України закріплено засади змагальності сторін і диспозитивності. За змістом вказаних засад сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. При цьому суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи винуватою, у вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Судом встановлено, що за даними рапорта від 13.02.2024, зареєстрованого уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_12 в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» за №3091, 13.02.2024 о 21-20 годині надійшла заява ОСОБА_7 , яка повідомила, що у неї була донька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , яка ІНФОРМАЦІЯ_14 загинула в лікарні внаслідок осколкових поранень, несумісних з життям, які вона отримала від ворожого ракетного обстрілу м.Запоріжжя, що відбувся 09.08.2023. З даного приводу СБУ внесено відомості до ЄРДР за №22023080000001295 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.438 КК України. Заявниця повідомила про завдання збитку у сумі 280 000,00 гривень внаслідок дій хлопця її доньки на ім?я ОСОБА_20 , який не повернув грошові кошти, зібрані для встановлення пам?ятника загиблим ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Судом досліджено протокол про прийняття заяви ОСОБА_7 від 13.02.2024 про кримінальне правопорушення та іншу подію, за змістом якої в період з 01.09.2023 по 14.01.2024 невідома особи викрала грошові кошти з безготівкового рахунка.
Згідно з даними паспорта громадянина України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , серії НОМЕР_4 , виданого Заводським РВ УМВС України в Запорізькій області 23.03.1999, на аркуші 9 у графі «особливі відмітки» міститься запис про дітей, зокрема, доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_13 . Потерпіла зареєстрована за місцем проживання з 10.12.2015 у АДРЕСА_3 .
За відомостями лікарського свідоцтва про смерть №4767 від 10.08.2023, довідки про причину смерті до даного свідоцтва, долучених до провадження потерпілою ОСОБА_7 , що підтверджено рапортом слідчої СВ ВП №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_27 від 14.02.2024, смерть ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , настала ІНФОРМАЦІЯ_14 від множинних уламкових поранень голови та тулуба з ушкодженням внутрішніх органів у стаціонарі КНП « ІНФОРМАЦІЯ_16 » ЗМР. Також судом досліджено копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 14.08.2023, виданого ІНФОРМАЦІЯ_17 на підтвердження реєстрації актового запису про смерть ОСОБА_9 .
Згідно з рапортом слідчої СВ ВП №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_27 від 14.02.2024 підтверджено, що ОСОБА_7 , серед інших доказів, долучено і скріншот із застосунку «Дія» на ім?я ОСОБА_3 з даними паспорта громадянина України та РНОКПП, копію картки фізичної особи-платника податків, повістки із викликом 17.08.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_18 на ім?я ОСОБА_3 із зазначенням адреси місця реєстрації потерпілої ОСОБА_7 , що свідчить на користь показів потерпілої, яка засвідчила, що на час загибелі доньки та певний час після цього обвинувачений мешкав за адресою її проживання.
Відповідно до рапорта слідчої СВ ВП №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_27 від 14.02.2024 потерпілою ОСОБА_8 до провадження долучено письмові докази, у копіях, за даними яких судом встановлено, що згідно з паспортом громадянки України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_19 , серії НОМЕР_6 , виданого Вільнянським РВ ГУМВС України в Запорізькій області 14.04.2009, на аркуші 7 у графі «особливі відмітки» міститься запис про дітей, зокрема, доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_20 .
Згідно з відомостями лікарського свідоцтва про смерть №4762 від 10.08.2023, довідки про причину смерті до даного свідоцтва, долучених до провадження потерпілою ОСОБА_8 , що підтверджено вказаним вище рапортом, смерть ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_20 , настала ІНФОРМАЦІЯ_21 від множинних уламкових поранень голови та тулуба з ушкодженням внутрішніх органів біля буд. АДРЕСА_2 , в зоні проведення бойових дій. Також судом досліджено копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 від 14.08.2023, виданого ІНФОРМАЦІЯ_17 на підтвердження реєстрації актового запису про смерть ОСОБА_10 .
Відповідно до даних витягу з ЄРДР, слідчим відділом УСБУ в Запорізькій області з 09.08.2023 здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного за №22023080000001295 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.438 КК України. Згідно з коротким викладом обставин кримінального правопорушення у відповідній графі витягу, - 09.08.2023 о 19-42 годині невстановлені особи з числа військовослужбовців збройних сил російської федерації, із застосуванням авіаційної ракети, попередньо ідентифіковано ракету типу X-35, здійснено цільове ураження об?єктів цивільної інфраструктури у м. Запоріжжя, в результаті чого пошкоджено майно за адресами: АДРЕСА_4 , АДРЕСА_2 , прилеглі до вказаної адреси будівлі та майно, яке розташовувалось поруч. Крім цього, в результаті вибуху … загинуло 3 цивільних осіб, а саме ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_22 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_20 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_13 .
Стороною обвинувачення підтверджено, що за фактом заволодіння грошовими коштами, перерахованими на банку, відкриту на ім?я ОСОБА_3 , реквізити якої зазначено у оголошенні про збір, із заявами до управління протидії кіберзлочинам в Запорізькій області Департаменту кіберполіції Національної поліції України звернулись ОСОБА_29 (04.07.2024), ОСОБА_30 (09.07.2024), ОСОБА_31 (09.07.2024), ОСОБА_32 (09.07.2024), ОСОБА_33 (10.07.2024, ОСОБА_34 (12.07.2024), ОСОБА_35 (12.07.2024), ОСОБА_36 (15.07.2024), ОСОБА_37 (17.07.2024), ОСОБА_38 (24.07.2024). Відповідно до постанов прокурора Шевченківської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_39 від 31.07.2024, матеріали кримінальних проваджень, у яких відомості до ЄРДР внесені на підставі вказаних вище заяв, об?єднані із кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024082080000254 від 14.02.2024. Вказані особи потерпілими у даному кримінальному провадженні не визнавались, докази протилежного сторонами не надані.
За даними постанов слідчої СВ ВП №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_40 від 31.07.2024 та 19.09.2024 змінено правову кваліфікацію у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024082080000254 від 14.02.2024, з ч.3 ст.190 КК України на ч.1,2 ст.190 КК України, та в подальшому на ч.4 ст.191 КК України.
На підставі заяви ОСОБА_7 про надання дозволу на проведення огляду мобільного телефона, що прийнято слідчою ОСОБА_41 , 16.02.2024 проведено огляд предмета - мобільного телефона марки «Redmi Note», imei 1 НОМЕР_8 , imei2 НОМЕР_9 , із застосуванням фотозйомки, що підтверджено протоколом огляду предмета, складеним слідчою СВ ВП №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_42 16.02.2024. Під час слідчої дії досліджено чат ОСОБА_43 з абонентом на ім?я « ОСОБА_44 » (мовою оригіналу), з листування у якому видно, що вказаними абонентами обговорюється питання списання банком, без назви, грошових коштів, без суми. Дати листування у протоколі огляду не відображено. При цьому, ОСОБА_7 висловлює сумніви у версії співрозмовника щодо списання коштів, але пропонує варіанти подальших дій. Також предметом обговорення є написання розписки, зміст та підстави написання з чату не вбачаються. У листуванні зауважено, що відсутня квитанція, яка підтверджує вказане списання. 
Наступним скріншотом зафіксовано спілкування цього ж абоненту на ім?я « ОСОБА_44 » (мовою оригіналу) із представником « ІНФОРМАЦІЯ_5 » 18 січня, без календарного року, що свідчить про те, що листування мало місце в поточному на той час 2024 році. Так, вказаний абонент зазначає, що мав заблоковані кошти відповідно до постанови про арешт, після чого відбулось списання. Абонент стверджує, що кошти йому не належали і наявна потреба їх повернути. Представник банку повідомляє про необхідність звернення до виконавчої служби. Знімок даного скріншоту листування із банком вказаний абонент надсилає ОСОБА_7 .
В подальшому предметом обговорення є написання розписки та строків повернення, без уточнення деталей. При цьому, абонент на ім?я « ОСОБА_44 » (мовою оригіналу) повідомляє, що не може назвати певного строку якщо не зможе його дотриматись.
Також у протоколі слідчої дії відображено, що у додатку «Telegram» виявлено чат з ботом « ІНФОРМАЦІЯ_5 », в якому міститься посилання « ІНФОРМАЦІЯ_5 », перейшовши за яким виявлено сторінку із написом «розбито» та назву банки «Співайте для ангелів», сума накопичення 280 009.15 гривень. З контексту бесіди зрозуміло, що ОСОБА_7 задавала питання з приводу цієї банки, чекала на відповідь представника банку.
Судом досліджено відповідь від 26.02.2024 начальника ІНФОРМАЦІЯ_23 ОСОБА_45 на запит слідчої СВ ВП №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_46 від 21.02.2024, за даними якої проведеною перевіркою даних автоматизованої системи виконавчого провадження, в т.ч. Єдиного реєстру боржників, за параметрами пошуку «боржник ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_10 » встановлено, що на виконанні в ІНФОРМАЦІЯ_24 та у ІНФОРМАЦІЯ_25 будь-які виконавчі провадження, боржником по яких є вказана особа, не перебували і на цей час не перебувають. 
Зі згоди ОСОБА_16 від 24.06.2024, прийнятої слідчою СВ ВП №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_47 , у вказану дату, як підтверджено протоколом огляду, складеним слідчою ОСОБА_48 , проведено огляд мобільного телефона «Самсунг», модель «Гелаксі А32», в корпусі синього кольору, imei 1 НОМЕР_11 , imei2 НОМЕР_12 , із застосуванням фотозйомки. Так, з листування свідка ОСОБА_16 із особою на ім?я ОСОБА_49 , вказана особа ( ОСОБА_49 ) надсилає скріншот публікації щодо збору коштів, зокрема, із посиланням на « ІНФОРМАЦІЯ_4 » для допомоги родинам дівчат, яка належить ОСОБА_3 « ІНФОРМАЦІЯ_5 ». Також ОСОБА_16 намагається поспілкуватись із абонентом на ім?я ОСОБА_50 (мовою оригіналу), просить його не класти слухавки, оскільки він відміняє виклики. 
Зазначена адреса «монобанки» вказана й у публікації, датованій 10.08.2023, пошук якої здійснено слідчою ОСОБА_48 під час слідчої дії, зафіксованої протоколом зняття з електронних інформаційних систем інформації доступ до якої не обмежується її власником, володільцем або утримувачем від 20.06.2024. Так, як видно з протокола, з використанням ноутбука та доступу до мережі «Internet», у застосунку «Telegram» слідчою знайдено телеграм-канал « ІНФОРМАЦІЯ_26 », з відкритим доступом, в якому 10.08.2023 о 14-41 годині розміщено публікацію від імені факультету щодо збору коштів внаслідок загибелі студентки факультету 2 курсу спеціальності «переклад, англійська мова» ОСОБА_18 . 
У публікації міститься посилання на карткові рахунки батьків ОСОБА_18 та зазначену вище « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». Перейшовши за посиланням на « ІНФОРМАЦІЯ_4 », виявлено сторінку із написом «банку розбито», зазначено особу « ОСОБА_51 », що збирає кошти, та назву банки «Співайте для ангелів», сума накопичення 280 009,15 гривень.
На підтвердження реєстрації вказаної «монобанки» на ім?я « ОСОБА_51 », та тієї обставини, що «банку розбито», тобто, з неї виведено кошти, судом досліджено й протокол зняття з електронних інформаційних систем інформації доступ до якої не обмежується її власником, володільцем або утримувачем від 25.06.2024, складений слідчою СВ ВП №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_52 . Під час слідчої дії досліджено зміст публікації про загибель ОСОБА_53 та ОСОБА_18 , зокрема, із реквізитами для збору коштів.
Враховуючи дані, відображені у протоколі зняття з електронних інформаційних систем інформації доступ до якої не обмежується її власником, володільцем або утримувачем від 28.06.2024, складеному слідчою СВ ВП №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_48 , суд вважає підтвердженими й свідчення обвинуваченого з приводу того, що публікація про збір була розміщена у телеграм-каналі соціальної мережі «Telegram» « ІНФОРМАЦІЯ_9 ». Дана публікація розміщена 10.08.2023 о 13-58 годині, в ній також вказано посилання на « ІНФОРМАЦІЯ_4 », при відкритті якого зазначено особу « ОСОБА_51 » та назву банки «Співайте для ангелів», суму накопичення 280 009,15 гривень. У коментарях до публікації слідчою зафіксовано відповідь особи на ім?я « ОСОБА_21 » 10.08.2023 о 15-37 годині на запитання особи на ім?я « ОСОБА_54 », з якого слідує, що автором банки для збору коштів є «хлопець дівчини».
Таким чином, як дата відкриття «монобанки» ОСОБА_3 , її реквізити, мета збору, так і розміщення посилання на неї третіми особами у різних джерелах знайшло своє належне підтвердження з урахуванням наведених доказів, а також свідчень учасників провадження.
Крім того, враховуючи покази потерпілих та свідків, у їх сукупності, суд визнає доведеним, що саме 10.08.2023, у денний час доби, більш точний час судом не встановлений, родинами загиблих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 прийнято рішення відкрити збір грошових коштів за допомогою сервісу АТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » «монобанка» на встановлення пам?ятників загиблим (спільного пам?ятника), відповідно, дата, вказана у обвинувальному акті із помилкою у році (2024) судом уточнюється.
Судом встановлено, що за письмової згоди свідка ОСОБА_11 від 26.06.2024, прийнятої слідчою СВ ВП №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_47 , у вказану дату, як підтверджено протоколом огляду, складеним слідчою ОСОБА_48 , проведено огляд мобільного телефона «ОРРО», модель «А96», в корпусі блакитного кольору, imei 1 НОМЕР_13 , imei2 НОМЕР_14 , із застосуванням фотозйомки. Так, під час слідчої дії здійснено відкриття додатку « ІНФОРМАЦІЯ_27 » та подальше завантаження додатку « ІНФОРМАЦІЯ_5 ». Зайшовши у вказаний додаток, пройшовши реєстрацію, а саме після введення мобільного телефона ОСОБА_11 , номера його id-паспорта, кода РНОКПП, електронної пошти, завантаження копій документів, підписання анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг, створено віртуальну банківську картку банку « ІНФОРМАЦІЯ_4 » на анкетні дані ОСОБА_11 із вказаним у протоколі номером, після чого створено « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». Зазначене підтверджує відсутність платіжної картки АТ « ІНФОРМАЦІЯ_6 » на ім?я ОСОБА_11 раніше в часі. Так, як видно з даних протокола, процес створення тривав незначний час, при цьому, свідок ОСОБА_11 наголосив під час допиту, що за допомогою слідчої на його ім?я вдалося створити « ІНФОРМАЦІЯ_4 » у мобільному застосунку АТ « ІНФОРМАЦІЯ_6 », проте ОСОБА_3 повідомив про відсутність такої можливості, оскільки у свідка був відсутній особистий кабінет у вказаному застосунку. Суд звертає увагу, що обвинувачений не пояснив, чому спроба створити картку виявилась безуспішною, жодних переконливих доводів з цього приводу не висловив.
При цьому, з показів свідка ОСОБА_16 слідує, що обвинувачений створив власну « ІНФОРМАЦІЯ_4 » після невдалої спроби створити вказаною банку й потерпілою ОСОБА_7 .
Згідно з ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі №336/2259/24, пр.1-кс/336/320/2024 від 11.04.2024, слідчим відповідно до наведеного переліку, зокрема, ОСОБА_55 , надано тимчасовий доступ до документів, що містять банківську таємницю, перебувають у володінні АТ « ІНФОРМАЦІЯ_6 », а саме інформації про банківські рахунки обвинуваченого, зокрема, виписок по рахункам, документів, наданих при відкритті рахунків та їх обслуговуванні, інформації щодо IP-адрес підключення до Інтернет-банкінгу, платіжної системи, інформацією про МАС-адреси комп?ютерів та мобільних пристроїв, з яких відбувалось з?єднання з системою, дати та часу з?єднань, параметрів електронних пристроїв користувача.
Так, в межах строку, визначеного слідчим суддею, 25.03.2024 здійснено тимчасовий доступ до речей та документів, як видно з даних протокола, складеного слідчою СВ ВП №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_56 . Як встановлено з даного протоколу, із додатками, в обсязі, дозволеному слідчим суддею та відповідно до наявної у банку інформації, - її зафіксовано на dvd-диску, що визнаний речовим доказом згідно з постановою слідчої СВ ВП №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_40 від 25.03.2024. 
Судом встановлено, що ОСОБА_3 дійсно мав банківський рахунок в АТ « ІНФОРМАЦІЯ_6 », продукт « ІНФОРМАЦІЯ_5 », є клієнтом банку з 22.10.2020, при цьому, заявка на відкриття рахунку подана 19.10.2020, банком ідентифіковано його особу відповідно до паспорту громадянина України № НОМЕР_15 , виданого 2316 31.08.2016. Так, вилучені електронні докази (документи), зокрема, копія даного паспорта, стали предметом огляду, що зафіксовано у протоколі огляду речей, складеним слідчою СВ ВП №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_48 21.06.2024. 
На диску збережено й копії заяв ОСОБА_3 від 10.08.2023 про відкриття сервісу накопичення «Банка» №92.30.0021918177, від 26.08.2023 - на розірвання договору та виплату коштів за Сервісом накопичення «Банка» №92.30.0021918177, відповідно до заявки обвинувачений просить виплатити кошти за вкладом в сумі 280 009,15 гривень на поточний рахунок, операції за яким здійснюються з використанням платіжної картки НОМЕР_16 . Заявка підписана ЕЦП. 
Враховуючи зміст заявки про відкриття сервісу накопичення «Банка» від 10.08.2023, суд при викладі фактичних обставин події замість зазначення суми збору 300 000,00 гривень вважає за необхідне уточнити, що ОСОБА_3 при відкритті «монобанки» встановлено початкову суму збору 50 000,00 гривень, яка в подальшому змінена. 
Також під час дослідження доказів знайшло своє підтвердження, що в період з 10.08.2023 по 14.02.2014 по рахунку НОМЕР_17 загальна кількість транзакцій - 1947, призначення платежів: «для поповнення договору №92.30.0021918177». При цьому, перекази здійснені з різних банківських установ, від різних платників, у різних сумах, у національній валюті (код валюти 980), саме із вказаним призначенням платежі здійснені в період з 10.08.2023 з 14-42 години по 19.08.2023 по 23-23 годину. Тобто, збір коштів тривав 10 днів. Кількість транзакцій була предметом дослідження судом під час дослідження вказаного DVD-R диску, з боку сторони захисту не спростовувалась, як і сума грошових коштів, що надійшли. 
Щодо суми коштів, що перераховані на « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ОСОБА_3 під час збору та, відповідно, на користь відомостей про розмір завданих потерпілим матеріальних збитків, суд враховує, що станом на 19.08.2023 по 23-23 годину сума коштів на "банці" дорівнювала 284 082,2 (суму заокруглено у виписці) гривень. На початкову дату збору баланс дорівнював 0,00 гривень.

Після цього, 25.08.2023 о 23-52 годині, як відображено у виписці, відбулось «зняття з банки» (виплата депозиту «до вимоги») у сумі 4 082,00 гривень на картку ОСОБА_3 НОМЕР_18 в АТ « ІНФОРМАЦІЯ_6 » (МФО НОМЕР_19 , що є загальновідомою обставиною та вказана інформація перебуває у відкритому доступі), залишок на балансі 280 000,2 гривень. 
26.08.2023 банком нараховано відсотки на «банку» у сумі 11,18 гривень, баланс - 280 011,3 гривень (заокруглено). 
Тобто, загальна сума коштів в результаті збору та нарахованих відсотків - 284 093,3 гривень (284 082,2 гривень+ 11,18 гривень). 
З даної суми, як встановлено з виписки, банком утримано податок 2,01 гривень та військовий збір 0,17 гривень, після чого на балансі зберігалась сума 280 009,2 гривень (заокруглено). 
26.08.2023 о 02-57 годині ОСОБА_3 здійснено «зняття з банки» (виплата депозиту «до вимоги») у сумі 280 009,2 гривень (заокруглено) на тотожну (у порівнянні із першою транзакцією зі зняття коштів) картку ОСОБА_3 НОМЕР_18 в АТ « ІНФОРМАЦІЯ_6 » (МФО НОМЕР_19 ). 
Вказана сума конкретизована випискою, з якої видно, що вона дорівнює 280 009,15 гривень (т.с.2 а.с.96). 
Таким чином, загальна сума знятих (перерахованих на власну картку) грошових коштів з «банки» становить 284 091,2 (заокруглено). Баланс на банці після даної транзакції дорівнює 0,00 гривень. 
Вказані обставини у сукупності свідчать про привласнення чужих коштів, а саме ввірених йому потерпілим, у сумі, що дорівнює 284 091,15 гривень (без заокруглення), ОСОБА_3 .
Наступна заявка про відкриття «монобанки» подана ОСОБА_3 08.09.2023 за №92.30.0022399685. Під час огляду виписки (останні цифри IBAN 7813) встановлено, що 08.09.2023 з карткового рахунку ОСОБА_3 на дану банку зараховано 24 121 гривень, з 09.09.2023 до 19.09.2023 в результаті 10 транзакцій сума 24 120,99 гривень знята обвинуваченим, залишок 0,01 гривня, без врахування податків, нарахованих відсотків, які фактично взаємно зараховані з урахуванням залишку 0,01 гривні, отримувач всіх переказів з наведених - ОСОБА_3 .
Згідно з постановою слідчої ОСОБА_40 від 30.08.2023 у даній справі призначено судову економічну експертизу, до якої внесено зміни у відповідності до постанови слідчої від 04.09.2024.
Так, відповідно до висновку експерта №СЕ-19/108-24/16876-ЕК від 11.09.2024, документально підтверджується, що за період з 10.08.2023 по 14.02.2024 (включно), списання грошових коштів з рахунку ОСОБА_3 НОМЕР_20 , відкритого в АТ « ІНФОРМАЦІЯ_6 », у загальній сумі 410 547,16 гривень на наступні цілі: переказ власних коштів на інші банківські картки та рахунки у сумі 171 339,00 гривень, поповнення мобільного телефона у сумі 300,00 гривень, розрахунки за купівлю товару в Dnipro, DPAY* ІНФОРМАЦІЯ_28 ; DNIPRO, DPAY* ІНФОРМАЦІЯ_29 ; DNIPRO, ІНФОРМАЦІЯ_30 ; Kyiv, DPAY_FAV у сумі 238 908,00 гривень, часткове стягнення за ВП у сумі 0,16 гривень. 
До даного висновку долучено виписку (підшито у справі перед висновком) та таблицю із розбиттям витрат з карткового рахунку ОСОБА_3 ), що досліджені судом. При цьому, у стовпчику 21, окрім перерахувань на реквізити ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_7 », експертом враховані й інші платежі. Відповідно, саме за даними виписок (як доданої до висновку, так і до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 25.03.2024, вказаного вище) судом встановлено суму грошових коштів, що перераховані у період часу з 03 годин 44 хвилини 26.08.2023 до 19.09.2023 ОСОБА_3 на рахунок букмекерської контори, а також інші платежі.
Таким чином, за даними виписок судом встановлено, що у період часу з 03 годин 44 хвилин (у зв?язку із чим судом зазначається під час викладу фактичних обставин справи саме цей час, а не 03 години 54 хвилини) 26.08.2023 до 19.09.2023 ОСОБА_3 в повному обсязі витратив (розтратив), на власний розсуд, грошові кошти, які акумулювались (накопичувались) для потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на виготовлення надгробного пам?ятника на місці поховання їх доньок, ввірені обвинуваченому до настання часу їх перерахування, а саме: 
- 184 298,00 гривень (а не 188 380,00 гривень) перераховано на рахунок ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_7 » (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), відкритий в АТ « ІНФОРМАЦІЯ_8 » (у складі даної суми судом враховані транзакції (перекази): 20 000, 5 000, 10 000, 5 000, 3 000, 10 000, 10 000, 20 000, 20 000, 20 000, 5 000, 5 000, 5 000, 5 000, 5 000, 1 000, 13 121, 996, 1 000, 2 000, 900, 893, 1 230, 1 615, 4 000, 5 000, 4 543 гривень);
- на інші цілі 99 793,15 гривень (а не 95 711,15 гривень), шляхом перерахування на різні розрахункові рахунки, для власних потреб. 
Стороною захисту розрахунки, які вказані стороною обвинувачення в обвинувальному акті, не спростовані, заперечень проти них під час судового розгляду не висловлювалось, проте судом визнано за необхідно скорегувати складові загальної суми розтрачених коштів (у порівнянні з обвинувальним актом), що не впливає ані на розмір завданої матеріальної шкоди, ані на кваліфікацію дій обвинуваченого.
Також судом встановлено, що згідно з ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі №336/2259/24, пр.1-кс/336/777/2024 від 09.08.2024, слідчим відповідно до наведеного переліку, зокрема, працівникам оперативного підрозділу за дорученням слідчого в порядку ст.40 КПК України, а також старшому інспектору з особливих доручень ДКП НП України ОСОБА_57 надано тимчасовий доступ до речей та документів, які перебувають у володінні ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_7 ».
Вказаною юридичною особою 09.09.2024 на виконання ухвали суду повідомлено, що до клієнтського рахунку, зареєстрованого з ідентифікаційними даними ОСОБА_3 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 , рахунок № НОМЕР_21 , додана платіжна картка НОМЕР_16 . Також до відповіді, дослідженої судом, долучено документи у фотокопіях, що надані під час ідентифікації та верифікації гравця, РНОКПП НОМЕР_10 , інформацію щодо депозитів гравця за період з 26.08.2023 по 16.01.2024. 
Про отримання тимчасового доступу до речей і документів старшим інспектором з особливих доручень ДКП НП України ОСОБА_58 складено відповідний протокол, датований 09.09.2024, тобто, в межах строку дії ухвали слідчого судді. За результатами слідчої дії вилучено предмети та документи згідно з описом - лист (відповідь), інформація на оптичному носії. Даний носій визнано речовим доказом у кримінальному провадженні згідно з постановою слідчої ОСОБА_40 від 09.09.2024.
Вилучені докази стали предметом дослідження під час огляду речей згідно з протоколом слідчої ОСОБА_40 від 11.09.2024. 
Так, з інформації щодо депозитів гравця ОСОБА_3 за період з 26.08.2023 по 16.01.2024 встановлено, що за даний період здійснено 207 депозитів (поповнень). Разом з цим, дати депозитів у наведеній таблиці не відображені, тому суд вважає достовірним доказом на користь сум, які перераховані ОСОБА_3 ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_7 » саме дані досліджених виписок, звірені з додатками до експертного висновку. 
При цьому, з даного протокола також встановлено, що IP-адреса, з якої здійснювався вхід ОСОБА_3 26.08.2023 до акаунту, перебуває на території м. Запоріжжя. 
Також ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_7 » надано копію паспорта обвинуваченого, дані якого відповідають копії, наявній в АТ « ІНФОРМАЦІЯ_6 ». Судом досліджено й картку фізичної особи-платника податків на ім?я ОСОБА_3 .
Згідно з постановою прокурора від 30.08.2024 ОСОБА_59 , погодженою керівником прокурора Шевченківської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_60 , постановлено надати слідчим, зокрема, ОСОБА_61 , тимчасовий доступ до речей і документів, що мають значення для даного кримінального провадження, перебувають у володінні АТ КБ « ІНФОРМАЦІЯ_10 ». Строк дії постанови визначено до 30.09.2024.
Суд враховує, що згідно з п.20-7 Перехідних положень КПК України, під час дії надзвичайного або воєнного стану на території України тимчасовий доступ до речей і документів, визначених у пунктах 2, 5 (відомості, які можуть становити банківську таємницю), 7, 8 частини першої статті 162 цього Кодексу, здійснюється на підставі постанови прокурора, погодженої з керівником прокуратури. Вказана норма свідчить на користь допустимість отриманих в результаті виконання даної постанови прокурора доказів.
Судом досліджено протокол тимчасового доступу до речей і документів, складений слідчою ОСОБА_48 19.09, без зазначення року. Разом з цим, у додатку - описі речей і документів вказано чітку дату слідчої дії 19.09.2024, тому суд приймає даний доказ як допустимий та належний. Опис вилучених речей і документів містить підписи володільця інформації та слідчої. Під час слідчої дії вилучено CD-R-диск з інформацією в електронному вигляді, що визнаний речовим доказом згідно з постановою слідчої ОСОБА_40 від 19.09.2024. Суд наголошує, що у постанові про визнання речовим доказом, а саме у мотивувальній частині чітко вказано, що слідчу дію проведено 19.09.2024.
Зазначений диск став предметом огляду згідно з протоколом, складеним слідчою ОСОБА_48 19.09.2024. Слідчим досліджено, зокрема, виписку по трьом картковим рахункам ОСОБА_3 , на якій в період з 10.08.2023 по 30.08.2024 наявно 116 транзакцій. Проте, стороною обвинувачення не доведено, яке доказове значення має вказана виписка у даному провадженні, відповідно, суд не може прийти до висновку про належність даного доказу до предмета доказування (ст.85 КПК України).
Загальновідомо, що відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Воєнний стан відповідно до Указів Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затверджених Законами України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» неодноразово продовжений. На даний час дія воєнного стану не припинена та не скасована. 
Суд враховує, що вчинення майнового злочину в умовах воєнного чи надзвичайного стану може мати місце не лише у районах вогневого ураження, тимчасової окупації або проходу військ, а також і поза межами згаданих районів. Відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 15.01.2024 у справі №722/594/22, пр.№ 51-3186 кмо 22, здійсненого на виконання положень ч.4 ст.442 КПК України, за ч.4 ст.185 КК України кримінальна відповідальність передбачена за вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного або надзвичайного стану на території, на якій він введений. Даний висновок є релевантним і в цьому провадженні з урахуванням кваліфікації дій ОСОБА_3 .
Здійснюючи кваліфікацію кримінально караного діяння, вчиненого ОСОБА_3 , суд вважає за необхідне наголосити, що гроші (у готівковій чи безготівковій формі) можуть бути предметом злочинів проти власності. При цьому, чужим слід визнавати майно, яке 1) не знаходиться у власності чи у законному володінні винного і при цьому має власника чи законного володільця, або 2) знаходиться у законному володінні винного і при цьому має власника (наприклад, якщо особа вчиняє привласнення чи розтрату ввіреного їй за договором майна). 
Так, ОСОБА_3 , не дивлячись на його твердження з приводу того, що саме він збирав грошові кошти, для чого організовував збір за допомогою сервісу «банка», відповідно, мав право, на його думку, розпоряджатись майном, не впливають на висновок суду про те, що ОСОБА_3 був достеменно обізнаний, що благодійні внески вважаються для нього чужим майном, яке йому не належить. Так, оголошений збір за спільною згодою батьків потерпілих внаслідок ракетного обстрілу мав чітку мету, що знайшло своє належне підтвердження під час розгляду справи. При цьому, ОСОБА_3 показав суду, що не поніс жодних фінансових втрат на поховання ОСОБА_9 , не мав інших витрат. Відповідно до ст.328 ЦК право власності набувається з підстав, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Суд також зауважує, що суб?єкт злочину, передбаченого ст.191 КК України, є спеціальний. Ним може бути особа, якій майно було ввірене.
Дійсно, з об?єктивної сторони злочин, передбачений ст. 191, може бути вчинений у формі:
1) привласнення чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні;
2) розтрати такого майна зазначеною особою (ч. 1 ст. 191);
3) привласнення, розтрати або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем (ч. 2 ст. 191).
Так, під час розгляду провадження знайшов своє підтвердження спосіб вчинення злочину шляхом привласнення 25.08.2023 та 26.08.2023 обвинуваченим ввірених йому потерпілими коштів (у розмірі, що буде зібраний за результатами збору) та шляхом подальшої їх розтрати в період з 26.08.2023 по 19.09.2023 на власні потреби. 
При цьому, привласнення коштів здійснено ОСОБА_3 у спосіб їх перерахування з «банки» у визначеній судом сумі на картковий рахунок обвинуваченого в АТ « ІНФОРМАЦІЯ_6 », що також знайшло своє підтвердження під час розгляду справи. 
Висловлюючи подружжю ОСОБА_69 пропозицію про збір коштів саме на власний рахунок, що було погоджено й з боку потерпілої ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , як вже встановлено судом, був достеменно обізнаним зі збором коштів саме в інтересах батьків потерпілих, самостійно надав їм реквізити для збору, позаяк до посилання на « ІНФОРМАЦІЯ_4 » мав доступ виключно обвинувачений у власному акаунті в « ІНФОРМАЦІЯ_5 », з метою їх поширення, знав про публікації оголошень з цього приводу.
Суд враховує, що у результаті привласнення чужого майна винний починає незаконно володіти і користуватись вилученим майном, поліпшуючи безпосередньо за рахунок викраденого своє матеріальне становище. Привласнення вважається закінченим з моменту вилучення чужого майна й отримання винним можливості розпорядитися ним як своїм власним.
Так, з моменту зарахування грошових коштів з «банки» на його картковий рахунок в АТ « ІНФОРМАЦІЯ_6 » обвинувачений отримав можливість їх подальшого використання та розпорядження ними на власні потреби. 
Тому суд не приймає доводи сторони захисту з приводу необґрунтованості обвинувачення ОСОБА_3 й у привласненні, й, одночасно, у розтраті ввіреного майна.
Судом також визнається доведеним наявність у ОСОБА_3 саме прямого умислу на вчинення злочину, при цьому, як встановлено судом, грошові кошти, зібрані на «банку» ОСОБА_3 у період з 10.08.2023 по 19.08.2023 за рахунок благодійних внесків (та у незначній сумі нарахованих банком процентів) на час події були ввірені обвинуваченому потерпілими для зберігання, до виникнення необхідності їх перерахування за виготовлення пам?ятників (спільного пам?ятника обом загиблим). 
З показів ОСОБА_11 та протокола огляду його мобільного телефона можна дійти висновку про те, що жодних проблем у створенні «банки» за допомогою відповідного сервісу власне на телефоні ОСОБА_11 не виникло. Є визначальним, що при відкритті застосунку АТ « ІНФОРМАЦІЯ_6 » необхідно було зазначити додаткову інформацію, яку ОСОБА_3 при спробі створити батькові ОСОБА_9 таку «банку» для збору коштів не питав. Вказане свідчить саме на користь наявності у обвинуваченого умислу на вчинення вказаного злочину та час його виникнення.
Про умисну форму вини, на переконання суду, додатково свідчать здійснення декількох (двох) транзакцій ОСОБА_3 з метою перерахування грошових коштів на власний картковий рахунок, а також (щодо розтрати) низка здійснених ним платежів та тривалість періоду (більше ніж протягом трьох тижнів).
Знайшов своє підтвердження й корисливий мотив злочину, на що вказує спосіб його вчинення, а також перелік витрат, здійснених обвинуваченим.
Слід наголосити, що розтрата за загальним правилом передбачає незаконне і безоплатне обернення винним чужого майна, яке йому, зокрема, ввірене, на користь третіх осіб. В результаті розтрати винний поліпшує майнове становище інших осіб шляхом безпосереднього споживання ними незаконно вилученого майна, збільшення доходів інших осіб. Момент закінчення розтрати збігається з моментом передачі чужого майна третім особам.
Захист стверджує про наявність в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.192 КК України, як заподіяння майнової шкоди у великих розмірах шляхом обману або зловживання довірою за відсутності ознак шахрайства, а також про наявність підстав для застосування положень ст.45 КК України. 
Так, захисники обвинуваченого наголосили, що кошти надходили не на рахунок батьків загиблих дівчат, а власний рахунок ОСОБА_3 , збір організований в соцмережах сестрою обвинуваченого, відповідно, вони не були ввірені ОСОБА_3 , адже не надійшли одноразово, а ОСОБА_3 не здійснював жодних повноважень.
На користь зазначеної кваліфікації дій сторона захисту наводить правові висновки, здійснені Верховним Судом у постанові 26 травня 2020 року у справі № 761/29684/15-к, пр. № 51-21км20, оскільки неотримання потерпілим майна або права на майно, яке він мав би отримати у свою власність, свідчить про ознаки злочину, передбаченого ст.192 КК України. З приводу наведеної судової практики суд зауважує, що у даній постанові здійснено розмежування складів кримінальних правопорушень, передбачених ст.190 КК України та ст.192 КК України, які мають тотожні способи вчинення - шляхом обману чи зловживання довірою. Також у даній постанові зазначено, що склад злочину, передбачений ст. 192 КК, слід відмежовувати і від складу злочину, передбаченого ст. 191 КК, зокрема, від привласнення чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні (ч. 1) та від привласнення або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем. Таким чином, наведені у вказаному судовому рішенні висновки не є релевантними в даній справі.
Суд вважає визначальним, що обвинувачений, на його думку, мав право розпоряджатись майном (грошовими коштами) (як він показав під час допиту), тобто, в даному випадку не йдеться ані про обман потерпілих, ані про зловживання їх довірою, таким чином покази обвинуваченого не відповідають тій кваліфікації, яку пропонує сторона захисту.
Також необхідно навести в даному контексті висновки, здійснені Верховним Судом у постанові від 24.01.2022 у справі №657/669/13-к, пр. № 51-4604км21, відповідно до яких склад злочину, передбачений ст. 192 КК України, потрібно відмежовувати від складу злочину, передбаченогост. 191 цього Кодексу, зокрема від привласнення чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні. У цьому разі кваліфікація дій винної особи буде залежати від того, чи була наділена така особа повноваженнями на отримання та оприбуткування наданих їй платежів. Якщо особа була наділена такими повноваженнями, то відповідно за наявності інших необхідних умов її дії потрібно кваліфікувати за відповідною частиною ст. 191 КК України, оскільки з моменту отримання такою особою певних платежів вони стають власністю підприємства, установи чи організації. Однак, якщо особа не була наділена відповідними повноваженнями, але отримувала відповідні платежі і в подальшому не передавала їх адресату, застосовуючи обман або зловживаючи довірою останнього, то такими діями вона завдає йому шкоди, і її дії потрібно кваліфікувати за ст. 192 КК за умови, що завдана майнова шкода є щонайменше значною.
Так, ввірення потерпілими грошових коштів обвинуваченому для їх зберігання на «банці» у формі усного дозволу (розпорядження), на переконання суду, не суперечить кваліфікації дій за ч.4 ст.191 КК України, й, враховуючи встановлені фактичні обставини справи, наведені вище висновки, достатніх підстав кваліфікувати діяння ОСОБА_3 за ст. 192 КК України в даному випадку немає.
Суд наголошує, що власне факт привласнення (перерахування на власний картковий рахунок) й розтрати грошових коштів (здійснення переказів з карткового рахунка третім особам), тобто, у визначений судом спосіб (що відповідає змісту пред?явленого обвинувачення), стороною захисту визнавався. Крім того, обвинуваченим 24.11.2025 відшкодовано розтрачену суму обом потерпілим в повному обсязі у рівних частках. 
Доводи обвинуваченого щодо наміру подвоїти розмір грошових коштів не змінюють висновків суду, поряд з цим, висловлений ОСОБА_3 мотив міг бути визнаний достовірним в разі якщо витрати коштів були спрямовані ОСОБА_3 виключно на рахунки букмекерської контори.
Обов`язок всебічного й неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що стосуються події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Крім того, законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдиною версією, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - була та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Відповідно до ч.1 ст.84, ч.1 ст.86 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є, зокрема, показання, документи та висновки експертів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Критеріями допустимості доказів є, зокрема, належні: джерело, суб`єкт, процесуальна форма, фіксація та належні процедура й вид способу формування доказової основи. Тобто, надаючи оцінку доказам, суд перевіряє дотримання передбаченого кримінальним процесуальним законом, порядку їх отримання (постанова Верховного Суду від 06.06.2023 у справі №293/1947/20, провадження № 51-2110км23).
Так, процесуальний порядок проведення слідчих дій, зміст досліджених протоколів слідчих дій, допустимість всіх досліджених судом доказів стороною захисту не спростовувались, відповідних доводів протягом розгляду справи не висловлено.
Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані відповідно до чинного кримінального процесуального законодавства. Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого правопорушення, а також спростовують версію сторони захисту.
Отже, аналізуючи за своїм внутрішнім переконанням наведені докази, з урахуванням їх допустимості, належності, достатності, об`єктивності та достовірності, враховуючи встановлення всіх необхідних фактичних обставин вчинення злочину, суд дійшов висновку про доведеність вищевикладеного судом обвинувачення у повному обсязі.
Тому, дослідивши визначений обсяг доказів та надавши їм належну оцінку, вислухавши покази учасників справи, суд вважає, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) за вище викладених обставин повністю доведена, та кваліфікує дії за ч.4 ст.191 КК України, склад якого становить привласнення та розтрата чужого майна, яке було ввірене особі, вчинені в умовах воєнного стану.
Під час призначення покарання суд враховує такі обставини.
За змістом ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Разом з цим, дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
Покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.
Поняття суддівського розсуду або судової дискреції у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції, принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оцінюючі поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (ст. 66-67 КК України), визначенні «інші обставини справи» або ж «інші обставини кримінального провадження», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України, тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 30.03.2023 у справі №373/870/22, провадження № 51-4235 км 22).
Так, діяння, передбачене ч.4 ст.191 КК України згідно зі ст.12 КК України віднесено до тяжких злочинів.
Відповідно до ст.66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинувачення, суд визнає добровільне відшкодування завданого збитку, адже наданими доказами (оригінали розписок оглянуті судом) підтверджено відшкодування потерпілим 284 000,00 гривень в рахунок завданої шкоди.
Щодо обставини, яка пом?якшує покарання, у виді щирого каяття, суд не визнає її доведеною. 
Так, беручи до уваги допит й промову обвинуваченого під час судових дебатів, останнє слово, правом на висловлення якого він скористався, ОСОБА_3 намагається пояснити причини вчинення злочину своєю тугою за дівчиною, стресовим станом, відсутністю досвіду, поряд з цим не приніс потерпілим своїх вибачень, навіть після наголошення на цьому потерпілою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Слід врахувати й те, що, відповідно до свідчень ОСОБА_3 , він не вважав за потрібне повертати зібрані грошові кошти.
Натомість за усталеною правозастосовною практикою щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї протиправної поведінки. Відповідного каяття та оцінки засвідчити в даному випадку не можна.
Щодо вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних обставин, суд встановив, що за даними сповіщення сім?ї №7481 у засвідченій копії від 13.11.2023, скерованого на ім?я ОСОБА_62 ІНФОРМАЦІЯ_31 за вих.№7481, син ОСОБА_62 заступник командира бойової машини - навідник - оператор механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_22 сержант ОСОБА_63 , 1976 р.н., помер ІНФОРМАЦІЯ_32 в н.п. Білогорівка Северодонецького району Луганської області, обставини та причини смерті з?ясовуються. Факт смерті підтверджений копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_23 від 17.11.2023, довідкою про причину смерті. Стороною захисту під час досудового розслідування надано та досліджено судом копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 від 22.07.2000, що підтверджує родинні зв?язки обвинуваченого із батьком ОСОБА_64 .
Суд зауважує, що смерть батька ОСОБА_3 настала в часі пізніше ніж відбулась подія кримінального правопорушення, відповідно, на висновки суду ані стосовно стану обвинуваченого на час вчинення злочину, ані щодо наявності пом?якшуючої його вину обставини наведене не впливає. 
За даними засвідченої копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_24 , виданого 14.06.2021, матір обвинуваченого ОСОБА_65 померла ІНФОРМАЦІЯ_33 , також до справи долучено довідку про причини її смерті. 
Стороною захисту не висловлювалось доводів на користь необхідності врахування судом цієї обставини, поряд з цим, втрата матері мала місце в часі за два роки до події.
Згідно зі ст.67 КК України, обставин, що обтяжує покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Також суд враховує вік й відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має зареєстроване місце проживання, офіційно не працевлаштований, не має стійких соціальних зв`язків, а також малолітніх та інших осіб на утриманні, інвалідності не має. 
Характеристики, надані від імені ОСОБА_66 та ОСОБА_67 судом не приймаються, родинні або інші зв?язки із вказаними особами не підтверджені, як і наявність у них повноважень на надання характеристики ОСОБА_3 .
Крім того, за матеріалами кримінального провадження обвинувачений під наглядом лікаря-нарколога та лікаря-психіатра на час здійснення досудового розслідування не перебуває.
Актуального стану здоров?я ОСОБА_3 матеріали кримінального провадження не містять, докази надані станом на квітень та серпень 2024 року.
Під час призначення покарання судом береться до уваги вчинення обвинуваченим одного епізоду правопорушення, у спосіб як привласнення, так і розтрати, триваючий характер злочину (розтрати), корисливий мотив.
Суд враховує й поведінку ОСОБА_3 після вчинення злочину, беручи до уваги свідчення учасників провадження про те, що обвинувачений залишив місце проживання із родиною ОСОБА_69 після висловлення ОСОБА_7 про необхідність перерахування коштів, заблокував її контактні дані, протягом двох місяців рідні не могли вийти з ним на зв?язок.
В результаті злочину, як показав ОСОБА_11 , що узгоджується із показами потерпілої ОСОБА_7 , виготовлення пам?ятника загиблим дівчатам довелось відкласти, що враховується судом як наслідок вчиненого діяння.
Суд також звертає увагу на думку потерпілих, які просили призначити суворе покарання, враховує повне відшкодування їм завданих збитків.
Таким чином, за результатами розгляду справи, беручи до уваги тяжкість та фактичні обставини вчиненого правопорушення, вищенаведені чинники, оскільки виправлення обвинуваченого не є можливим без ізоляції від суспільства, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі відповідно до санкції ч.4 ст.191 КК України строком на 6 років. Альтернативного виду основного покарання санкцією статті не передбачено.
Судом не встановлено підстав, - ані нормативних, ані фактичних для застосування положень ст.69 та ст.75 КК України.
Конституційний Суд України у рішенні від 02.11.2004 №15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
У рішенні ЄСПЛ у справі «Scoppola v. Italy (№2) (Заява №10249/03)» від 17.09.2009, констатовано, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Так, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого (ч.1 ст.50 КК).
Визначене покарання є необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень, тобто, відповідає меті, передбаченій ст.50 КК України, із дотриманням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою ОСОБА_3 , адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. 
При цьому, беручи до уваги кваліфікацію судом дій ОСОБА_3 за ч.4 ст.191 КК України, як тяжкого злочину, приписи ст.45 КК України в даному випадку не є застосованими, тому доводи сторони захисту з цього приводу суд не приймає.
Щодо призначення ОСОБА_3 додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.4 ст.191 КК України, у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, беручи до уваги приписи ст.55 КК України, суд не встановив відповідних підстав.
П.17 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 N7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз?яснено, що відповідно до ст. 55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою підсудного або із заняттям ним певною діяльністю.
Суд в даному випадку, беручи до уваги характер кримінального правопорушення, яке не пов`язано з виконанням ОСОБА_3 певних посадових та/або службових обов`язків чи здійсненням певних виробничих, інших функцій, професійною діяльністю або зайняттям посади, вважає не застосованим в даному випадку й правовий висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі ІНФОРМАЦІЯ_34 , висловлену у постанові від 04.09.2023 у справі №404/2081/22, пр.51-130кмо23. Тому додаткове покарання судом не призначається.
Судом встановлено, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення потерпілим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , а також ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_19 , завдано матеріальну шкоду в загальній сумі 284 091,15 гривень. Цивільний позов під час досудового розслідування та судового розгляду не подавався. 
Під час судового розгляду обвинуваченим повернуто грошові кошти потерпілим, що видно з досліджених судом розписок від 24.11.2025 - у сумі по 144 000,00 гривень.
Згідно з приписами п.2 ч.4 ст.374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи винуватою: початок строку відбування покарання, рішення щодо речових доказів, рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили (серед іншого). 
Як визначено ч.6 ст.181 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. 
За нормою ч.7 ст.194 КПК України обов`язки, передбачені ч.5,6 цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.
Так, захід забезпечення кримінального провадження, а саме, запобіжний захід, застосований до ОСОБА_3 на підставі ухвали Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 06.08.2024, у вигляді домашнього арешту, строком дії обов?язків до 04.10.2024, за відсутності клопотань сторони обвинувачення, до набрання вироком суду законної сили, слід скасувати.
В даному провадженні, за відсутності запобіжного заходу та клопотань сторони обвинувачення про його обрання або продовження, суд вважає за необхідне початок строку відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з дня набрання вироком законної сили.
Інші заходи забезпечення кримінального провадження, які підлягають розгляду судом, застосовані не були.
Відповідно до ст.118 КПК України до процесуальних витрат відносяться витрати пов`язані із залученням експертів. За змістом ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. 
З огляду на надані стороною обвинувачення докази витрати на проведення судової експертизи у даному провадженні дорівнюють 13 631,04 гривень (висновок Запорізького НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/108-24/16876-ЕК), тобто, стягненню з обвинуваченого на користь держави підлягають витрати у вказаному розмірі.
Суд також вважає за необхідне розглянути питання щодо речових доказів по справі з урахуванням положень ст.100 КПК України.
Відповідно до ч.15 ст.615 КПК України, враховуючи умови дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд вважає за доцільне обмежитися проголошенням його резолютивної частини у судовому засіданні у режимі відеоконференції (з урахуванням неможливості доставки обвинуваченого в день проголошення судового рішення) з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.
Керуючись ст. 2, 7, 17, 84-86, 89, 91-95, 98-102, 104-105, 118, 124, 131, 181, 194, 349, 367-371, 373-374, 376, 392, 394, 395, 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.191 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
До набрання даним вироком законної сили запобіжний захід, застосований до ОСОБА_3 , у вигляді домашнього арешту, строк дії обов?язків за яким сплинув 04.10.2024, - скасувати.
Початок строку відбування ОСОБА_3 призначеного покарання обчислювати з дня набрання даним вироком законної сили.
Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_10 , на користь держави процесуальні витрати на проведення судової експертизи у сумі 13 631,04 гривні (тринадцять тисяч шістсот тридцять одна гривня 04 копійки).
Речові докази - два DVD-R-диски та один CD-диск, долучені до справи, - залишити у матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку негайно після його проголошення. 
Роз`яснити, що обвинувачений, захисник, потерпілі мають право подати клопотання про помилування, ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та іншим учасникам справи, присутнім під час проголошення вироку, не пізніше наступного дня після ухвалення - учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.
Відповідно до ч.15 ст.615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку проголосити його резолютивну частину з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя           ОСОБА_1