ПУЛИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 290/1295/25
Провадження № 2/292/177/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 травня 2026 року с-ще Пулини

Пулинський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Лотуги В.Ф.
при секретарі судового засідання Володіній В.В.
з участю:
позивачки ОСОБА_1 
представника відповідачки Сачка А.В.
представника третьої особи Стадника С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Пилипчука Юрія Геннадійовича до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Міністерство оборони України про встановлення факту перебування на утриманні,-

В С Т А Н О В И В :

04.02.2026 до суду з Романівського районного суду Житомирської області за підсудністю надійшла цивільна справа за позовом представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Пилипчука Ю.Г. до ОСОБА_2 про встановлення факту перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на утриманні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування зазначає, що ОСОБА_1 є неповнорідньою сестрою загиблого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , який проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
ОСОБА_3 до настання смерті проживав по АДРЕСА_1 . Загиблий допомагав заявниці та її родині з веденням приватного господарства по АДРЕСА_2 , оскільки заявниця та особи, які проживали в будинку, були єдиними членами сім`ї загиблого ОСОБА_3 . В будинку крім заявниці також проживають її чоловік ОСОБА_4 , дочки ОСОБА_5 та ОСОБА_5 , син ОСОБА_6 , батько та вітчим загиблого - ОСОБА_7 .
За період проходження військової служби ОСОБА_3 постійно надавав матеріальну допомогу ОСОБА_1 на її утримання та на утримання її дітей, оскільки заявниця та її чоловік ОСОБА_4 фактично вже довгий час не працюють. Матеріальна допомога, яку надавав ОСОБА_3 , фактично була єдиним джерелом доходу для ОСОБА_1 .
Оскільки заявниця не використовувала свою банківську карту, грошові кошти ОСОБА_3 надсилав на картковий рахунок чоловіка заявниці ОСОБА_4 .
Встановлення факту проживання та перебування на утриманні загиблого брата необхідно заявниці для реалізації права на отримання матеріальних виплат та гарантій, передбачених ЗУ "Про військовий обов"язок і військову службу", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей", "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" та постановою КМУ від 28.02.2022 №168 у зв`язку зі смертю військовослужбовця, який був годувальником.
05 лютого 2026 року судом відкрито провадження у справі та призначено її до підготовчого засідання, яке 01 квітня 2026 року закрито та призначено судовий розгляд по суті.
19.03.2026 до суду від представника відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що сповіщенням ІНФОРМАЦІЯ_4 №5 від 01.04.2022, ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 повідомлено про загибель ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловіка ОСОБА_3 під час участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії. Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 22.06.2022 у справі №290/289/22, встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю без шлюбу з 29.07.2020 по 01.04.2022. Всі доходи загиблим ОСОБА_3 витрачались лише на свою дружину ОСОБА_2 , з якою перебував у шлюбі без реєстрації. Позивачка проживає разом зі своєю сім`єю, а саме - чоловік та діти. Чоловік працює та отримує дохід. Вважають, що цей позов має на меті лише отримання частини виплати після загибелі ОСОБА_3 . Жодних доказів, які б свідчити про постійний характер та систематичність надання померлим допомоги, перебування на повному утриманні у померлого, позивачкою не надано.
18.02.2026 до суду від представника третьої особи - Міністерства оборони України надійшли письмові пояснення про заперечення проти позову. Зазначає, що для набуття статусу утриманця необхідним є встановлення відповідності критеріям, передбаченим спеціальним пенсійним законодавством. Позивачка є повнолітньою, перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , проживає разом із чоловіком та дітьми, що зазначено в позовній заяві. Доказів встановлення їй інвалідності до досягнення 18 років або інших обставин, які б свідчили про її непрацездатність у розумінні статті 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", суду не надано. Відповідно до ч.2 ст.267 СК України брат зобов`язаний утримувати повнолітню сестру лише за наявності сукупності умов - якщо вона є непрацездатною, потребує матеріальної допомоги та не має чоловіка, батьків або повнолітніх дітей. Посилання позивачки на те, що грошові кошти перераховувалися на банківську картку її чоловіка, не підтверджує факту її перебування на утриманні загиблого. Банківські виписки не містять зазначення призначення платежу, не доводять систематичності, а також не підтверджують, що такі кошти були основним і постійним джерелом її засобів до існування. Сам по собі факт перерахування коштів третій особі без зазначення правової підстави та призначення не є належним і достатнім доказом утримання. Також слід врахувати, що право на отримання одноразової грошової допомоги виникло 01.04.2022 - у день смерті військовослужбовця, що прямо передбачено пунктом 3 Порядку, затвердженого постановою КМ України № 975. Відповідно до ч.8 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", особи можуть реалізувати право на допомогу протягом трьох років з дня його виникнення. Отже, граничний строк для підтвердження права сплив 01.04.2025. У зазначений строк позивачка не підтвердила належність до осіб, які мають право на отримання допомоги. Вважає, що позивачка не довела наявності, передбачених законом умов для визнання її утриманцем загиблого військовослужбовця, а тому підстав для встановлення відповідного юридичного факту та подальшого набуття права на одноразову грошову допомогу не вбачається. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
21.04.2026 до суду від представника третьої особи надійшли додаткові пояснення, в яких зазначає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з огляду на їх невідповідність критеріям, встановленим матеріальним правом. Заявниця звернулась до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні з чітко визначеною метою - подальшої реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця. Відтак, заявлений факт має безпосереднє юридичне значення для виникнення майнового права, а тому не може встановлюватися формально, без перевірки того, чи породжує він правові наслідки відповідно до вимог закону. У даній справі заявницею не доведено наявність обставин, які відповідно до ст.30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" надають їй статус непрацездатного члена сім`ї загиблого військовослужбовця. Заявниця є повнолітньою сестрою загиблого військовослужбовця. Відповідно до п."а" ч.4 ст.30 Закону, брати та сестри мають право на пенсію у разі втрати годувальника виключно за умови, якщо вони є непрацездатними, або не досягли 18 років, або стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття, а також за відсутності працездатних батьків. Матеріали справи не містять доказів того, що заявниця є особою з інвалідністю, а також те, що така інвалідність була встановлена їй до досягнення 18-річного віку. Відповідно, не доведено її належність до категорії непрацездатних членів сім`ї. За таких обставин заявницею не підтверджено відповідність ключовому критерію, з яким закон пов`язує виникнення права на пенсію у разі втрати годувальника для повнолітніх братів і сестер. Відсутність такого права, у свою чергу, виключає можливість визнання її утриманцем у розумінні ст.16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Встановлення факту перебування на утриманні без перевірки відповідності вимогам матеріального закону створює ризик виникнення права на отримання бюджетних виплат без наявності, передбачених законом підстав. З огляду на викладене, у справі відсутні належні правові підстави для встановлення юридичного факту у заявленому обсязі, оскільки не доведено ключову обставину відповідність заявниці статусу утриманця у розумінні чинного законодавства. На підставі викладеного просять суд відмовити у задоволенні заяви. 
У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги з наведених у позові підстав та просила суд їх задовольнити. Зазначила, що інвалідності ні вона, ні члени її родити не мають, з чоловіком працездатні, однак офіційно не працюють. Проживає в будинку разом з чоловіком та трьома дітьми (21, 12 та 7 років). Після загибелі брата ОСОБА_3 за отриманням будь-яких виплат не зверталась. Пояснила, що ОСОБА_3 до мобілізації проживав окремо від неї, на іншій вулиці у власному будинку з співмешканкою ОСОБА_2 . З братом спільно вели господарство за місцем її проживання (обробляли город, вирощували биків, птицю, корову, коня, кози). Вирощену худобу продавали, частину коштів брат брав собі, а переважна більшість грошей залишалась у її родині. До мобілізації ОСОБА_3 мав офіційний заробіток, оскільки працював різноробочим в лісництві Баранівського лісгоспу та давав їй кошти на проживання, купляв продукти харчування, одяг для дітей та корм для тварин. Вважає, що вона з родиною перебувала на утриманні брата.
Представник позивачки в судове засідання не з"явився, надав суду письмову заяву, в якій просить судове засідання здійснювати без його участі. Позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином. 
Представник відповідачки у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити повністю з підстав наведених у відзиві.
Представник третьої особи у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити за безпідставністю.
Вислухавши пояснення позивачки, представника відповідачки, представника третьої особи, свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За правилами ст.ст.15, 16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_2 від 08.04.2022, виданого повторно Романівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 105 (а.с.15).
Згідно лікарського свідоцтва про смерть №1229 від 02.04.2022, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , причина смерті: розтрощення тіла (голови, тулуба, кінцівок), ушкодження внаслідок військових дій від вибухів (а.с.16).
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №60 від 25.03.2022, старшина ОСОБА_3 , старший механік - водій 1 танкового взводу 2 танкової роти танкового батальйону, вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків за посадою з 22.03.2022 (а.с.17).
Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №68 від 06.04.2022, старшину ОСОБА_3 , старшого механіка - водія 1 танкового взводу 2 танкової роти танкового батальйону, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок розтрощення тіла (голови, тулуба, кінцівок), з 01.04.2022 виключено зі списків особового складу частини. Смерть настала внаслідок ушкодження, дій передбачених законом та воєнних операцій. Смерть пов`язана із виконанням обов`язків військової служби (а.с.18).
Як вбачається з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №624/нод від 02.10.2022, смерть старшини ОСОБА_3 , старшого механіка - водія 1 танкового взводу 2 танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , настала 01.04.2022 внаслідок отриманих після введення воєнного стану в Україні поранень та травм, пов"язаних із захистом Батьківщини (а.с.19-20).
Відповідно до довідки №1079 від 15.08.2022, виданої Биківським старостинським округом Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області, померлий ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , по день смерті був зареєстрований один за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.21).
Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 від 27.09.2003, шлюб був укладений 27 вересня 2003 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , прізвище дружини після одруження - ОСОБА_9 (а.с.22).
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 13.09.1986, шлюб укладений 13 вересня 1986 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , прізвище дружини після одруження - ОСОБА_11 (а.с.32).
Як вбачається з свідоцтв про народження серії НОМЕР_5 від 10.02.1970 та серії НОМЕР_6 від 01.07.1987, матір"ю ОСОБА_3 та ОСОБА_8 є ОСОБА_12 (а.с.13-14).
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 від 13.09.2022, виданого повторно Романівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), ОСОБА_13 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.33).
Відповідно до свідоцтв про народження серії НОМЕР_8 від 28.12.2004, серії НОМЕР_9 від 25.06.2013, серії НОМЕР_10 від 18.06.2018, батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с.29-31).
Згідно довідки Биківського старостинського округу Житомирського району Житомирської області № 804 від 20.09.2024, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після закінчення Биківської ЗОШ І-ІІІ ст., з 2002 року ніде не працювала та не працює (а.с.34).
З трудової книжки НОМЕР_11 від 05.07.1996, на ім`я ОСОБА_4 вбачається, що її копія надана не повністю, а лише останні записи під №№ 32, 33, 34, 35 з 19.11.2019 по 12.11.2020, та з 08.06.2022 по 27.11.2022 про отримання допомоги по безробіттю та припинення її виплати (а.с.35).
Відповідно до довідок про рух коштів по рахунку ОСОБА_4 за періоди з 01.01.2020 по 31.12.2020, з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022, останньому 17.04.2020, 25.04.2020, 16.03.2021, 21.01.2022, 31.03.2022, надходили кошти від ОСОБА_3 в розмірі 1293,50 грн., 2000 грн., 300 грн., 14000 грн. та 300 грн., відповідно (а.с.36-38).
Згідно довідки про склад спадкоємців №39/02-14 від 01.09.2024, виданої приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Лисканюк О.А., 08.04.2022 заведено спадкову справу №23/2022 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 є його сестра ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.39).
Вироком Романівського районного суду Житомирської області від 14.11.2023, затверджено угоду про визнання винуватості від 17 серпня 2023 року, укладену між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_10 та останню визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.
Відповідно до повідомлення про смерть в/ч НОМЕР_1 від 01.04.2022 адресоване начальнику ІНФОРМАЦІЯ_11 , військова частина просить сповістити ОСОБА_2 про те, що її чоловік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 , від отриманих поранень не сумісних з життям під час участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.
Як вбачається з сповіщення сім"ї від ІНФОРМАЦІЯ_11 №5 від 01.04.2022, ОСОБА_2 повідомлено про те, що її чоловік ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з оборони, відсічі і стримування збройної агресії.
Згідно довідки №925 від 05.04.2022, виданої Романівською селищною радою Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_2 проводила 04.04.2022 поховання чоловіка ОСОБА_3 на кладовищі в селищі Биківка, місце № НОМЕР_12 , ряд № НОМЕР_13 .
Відповідно до довідок Биківського старостинського округу Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області №№388, 392 від 14.05.2025, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , дійсно проживала разом із ОСОБА_3 без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , з 2018 року та є користувачем житлового будинку, що знаходиться за вказаною адресою.
Згідно рішення Романівського районного суду Житомирської області від 22.06.2022 у справі №290/289/22, заяву ОСОБА_2 задоволено частково. Встановлено факт проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю без шлюбу з 29.07.2020.
Постановою Житомирського апеляційного суду від 29.11.2022, апеляційну скаргу Міністерства оборони України по справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без шлюбу залишено без задоволення, а рішення Романівського районного суду Житомирської області від 22.06.2022, без змін.
22.03.2023 Верховним Судом касаційну скаргу Міністерства оборони України задоволено частково. Рішення Романівського районного суду Житомирської області від 22.06.2022 та постанову Житомирського апеляційного суду від 29.11.2022, скасовано. Провадження у справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без шлюбу, закрито. Роз`яснено ОСОБА_2 право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.
Як вбачається з ухвали Верховного Суду від 24.07.2024, у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Капустинської Г.О. про перегляд постанови Верховного Суду від 22.03.2023 за нововиявленими обставинами по цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без шлюбу, відмовлено. Постанову Верховного Суду від 22.03.2023 залишено в силі.
Постановою Житомирського апеляційного суду від 11.08.2025, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишено без задоволення, а ухвалу Романівського районного суду Житомирської області про залишення заяви без розгляду від 26.03.2025 по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту перебування на утриманні ОСОБА_3 , без змін.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_15 повідомила, що є сусідкою позивачки ОСОБА_1 , а з відповідачкою ОСОБА_2 незнайома, однак обізнана, що остання проживала з ОСОБА_3 і після його загибелі залишилась проживати в його будинку. Покійний брат позивачки ОСОБА_3 до мобілізації працював у лісництві, проживав окремо у власному будинку, обробляв город, тримав домашню птицю. ОСОБА_3 допомагав позивачці по господарству, купляв свиней, тримали спільно коня, корову. Продажем домашніх тварин не займались, все вирощували для себе. Зі слів позивачки, брат їй давав гроші, купував одяг та майже кожного дня приходив до неї додому. Те, що ОСОБА_3 робив для позивачки розцінює, як допомогу, а не її утримання.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_16 повідомила, що позивачка є її сусідкою та має з нею добрі стосунки, а відповідачку ОСОБА_2 незнає. Брат позивачки ОСОБА_3 проживав окремо з співмешканкою, далеко від будинку сестри, працював в лісництві. ОСОБА_17 позивачці допомагав по господарству, заготовляти дрова, сіно, все купляв, неодноразово давав гроші, допоміг перекрити кришу на будинку. Кожного дня до неї приходив, вели спільне господарство, тримали багато домашньої худоби, для яких за свої кошти купував корми. Після загибелі брата, позивачка та її чоловік самостійно займаються домашнім господарством. Чоловік позивачки підробляє тимчасовими заробітками.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, у тому числі, перебування фізичної особи на утриманні.
За частиною 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Як вбачається з позовної заяви, встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні загиблого брата ОСОБА_3 необхідно їй для реалізації права на отримання матеріальних виплат та гарантій, передбачених Законами України "Про військовий обов"язок і військову службу", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та постановою КМУ від 28.02.2022 №168 у зв`язку зі смертю військовослужбовця, який був годувальником.
Для визначення можливості встановлення факту, про який просить позивачка, суду необхідно встановити, чи породить встановлення таких фактів юридичні наслідки для неї у виді набуття права на отримання вищевказаних матеріальних виплат та гарантій, а також чи відноситься вона до таких осіб.
Згідно статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", виплата одноразової грошової допомоги у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовців, здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Положення Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII, постанови КМУ №168 від 28 лютого 2022 року та Порядок №975 від 25 грудня 2013 року мають застосовуватись саме в редакції на час загибелі ОСОБА_3 01.04.2022, оскільки саме з дня загибелі, виникає право у визначеного законодавством кола осіб на одноразову грошову допомогу та інші виплати у таких випадках.
Такий висновок суду відповідає практиці Верховного Суду щодо застосування положень Закону №2011-XII, постанови КМУ №168 від 28 лютого 2022 року та Порядку №975 від 25 грудня 2013 року у правовідносинах, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, викладених у постановах Верховного Суду від 08 жовтня 2024 року у справі №280/9248/23, від 22 серпня 2024 року у справі № 380/9868/23, від 08 жовтня 2024 року у справі №280/9248/23, від 10 жовтня 2024 року у справі №420/11608/23, від 12 травня 2026 року у справі №280/1098/25.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII (надалі Закон № 2011-XII, в редакції, чинній на дату смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 ) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.
Відповідно до ст.16-1 Закону 2011-XII (в редакції, чинній на дату смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 ), у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Згідно до ч.1 ст. 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції, чинній на дату смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 ), право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Відповідно до ст.31 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції, чинній на дату смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 ), члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.
За загальним правилом судом може бути встановлено факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, що має значення для одержання свідоцтва про право на спадщину, призначення пенсії, відшкодування шкоди чи отримання грошової допомоги тощо. Факт перебування особи на утриманні померлого має місце за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю (заявнику), була для нього постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була неодноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.
Наведений правовий висновок та аналогічні йому викладені у постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 210/2422/16-ц, від 22 травня 2019 року в справі №520/6518/17, від 22 жовтня 2020 року в справі №2 10/343/19, від 13 січня 2021 року в справі №592/17552/18, від 27 січня 2021 року в справі №584/1166/15-ц, від 18 березня 2026 року в справі №339/471/24.
Положення статті 16-1 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" свідчать, що для цілей призначення та отримання одноразової грошової допомоги, утриманці визначаються, як члени сім`ї, що мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Аналіз нормативних актів дає підстави для висновку, що станом на 01 квітня 2022 року законодавець передбачив, що повнолітня сестра загиблого військовослужбовця мала право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, якщо вона була утриманцем загиблого, тобто мала право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Водночас, право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" повнолітня сестра мала у випадку, якщо, в розумінні цього закону, була непрацездатним членом сім`ї загиблого військовослужбовця та перебувала на його утриманні.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є рідною сестрою ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 при виконанні військового обов`язку по захисту Батьківщини.
З 27.09.2003 позивачка перебуває в шлюбі, проживає з чоловіком та дітьми по АДРЕСА_2 , де і зареєстрована, є працездатною.
ОСОБА_3 на день смерті був зареєстрований один по АДРЕСА_1 та з 2018 року проживав спільно з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу.
Перебування на утриманні рідного брата ОСОБА_3 , позивачка обґрунтовує тим, що він допомагав їй та її родині грошима, надавав матеріальну допомогу, спільно вели домашнє господарства, що вважає було для неї єдиним джерелом доходу родини.
Показання свідків та досліджені судом докази надані стороною позивачки свідчать про те, що позивачка є працездатною та не підтверджують факту перебування ОСОБА_1 на утриманні її брата ОСОБА_3 в розумінні Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Допомога, яка надавалась позивачці загиблим, була періодичною, а не постійним і основним джерелом засобів до її існування, оскільки позивачка тримала підсобне господарство, є працездатною та своєю працею з чоловіком здатна забезпечувати себе та родину засобами для проживання.
У довідках про рух коштів по рахунку чоловіка позивачки ОСОБА_4 за періоди 01.01.2020 - 31.12.2020, 01.01.2021 - 31.12.2021, 01.01.2022 - 31.12.2022 зазначено, що останньому за три роки від ОСОБА_3 лише 5 разів надходили кошти в загальному розмірі 17893,50 грн., який є незначним за даний проміжок часу та не доводить, що ці кошти перераховувавсь саме з метою її утримання, за рахунок яких позивачка несла витрати на утримання родини, житла, господарства, купівлі продуктів харчування, речей першої необхідності, навчання дітей тощо.
Крім того, позивачкою не надано доказів на підтвердження мети встановлення факту перебування на утримання загиблого брата ОСОБА_3 , оскільки для отримання одноразової допомоги до уповноважених органів з 01.04.2022 вона не зверталась, як і для отримання пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
За правилами ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Таким чином, враховуючи наведені обставини та оцінюючи надані позивачкою докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх доказів, суд приходить до висновку про недоведеність факту перебування ОСОБА_1 на утриманні рідного брата ОСОБА_3 .
Поданий представником третьої особи вирок Романівського районного суду Житомирської області від 14.11.2023, на яких у своєму відзиві та письмових поясненнях посилаються представники відповідачки та третьої особи, суд до уваги не бере, оскільки він є неналежним доказом у даній справі так як стосується іншої особи – ОСОБА_14 , а не позивачки ОСОБА_1 .
Також, суд вважає, що доводи представника третьої особи про наявність підстав для закриття провадження у справі у зв`язку з пред`явленням позову до ОСОБА_2 , яка не входить до кола осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги з посиланням на постанову Верховного суду від 18.01.2024 у справі № 560/17953/21 є безпідставними, оскільки відрізняються від обставин, що розглядаються в даній справі.
Крім того, суд бере до уваги те, що позивачка зверталась до Романівського районного суду Житомирської області із заявою про встановлення факту її перебування на утриманні ОСОБА_3 в окремому провадженні, однак ухвалою суду від 26.03.2025 заяву залишено без розгляду і роз`яснено звернутись в порядку позовного провадження у зв`язку з наявним спором про право з ОСОБА_2 . Постановою Житомирського апеляційного суду від 11.08.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Пилипчука Юрія Геннадійовича до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачки - Міністерство оборони України про встановлення факту перебування на утриманні, відмовити.
Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_14 .
Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_15 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачки - Міністерство оборони України, знаходиться за адресою: проспект Повітряних Сил, 6, м.Київ, ЄДРПОУ – 00034022
Повний текст рішення складений 27 травня 2026 року.

Суддя В. Ф. Лотуга