ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

27 квітня 2026 року	Справа №160/1111/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якій позивач просить:
- визнати протиправним дії та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 08.01.2026 року No 912050816353 про відмову у переведенні з пенсії відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу" №889-VIII від 10.12.2015 року, в результаті яких, ОСОБА_1 , відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.93 № 3723-ХІІ «Про державну службу», згідно п.12 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» у розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, зазначеної у довідках, необхідних для розрахунку пенсії.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити розрахунок, нарахування (перерахунок) та призначення з 01.01.2026 року ОСОБА_1 пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-XII "Про державну службу", згідно п.12 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу», у розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, зазначеної у довідках про складові заробітної плати виданих Луганською митницею від 29.12.2025 року №16 та від 29.12.2025 року №17, які необхідні для нарахування пенсії за віком згідно із Законом України “Про державну службу” від 10.12.2015 №889-VІІІ, з урахуванням стажу державного службовця 23 роки 08 місяців.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області та отримую пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За матеріалами пенсійної справи мій страховий стаж складає 36 років 11 місяців у тому числі маю стаж державної служби 23 роки 08 місяців. 01.01.2026 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області щодо призначення мені пенсії державного службовця за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу» та надав всі необхідні документи у тому числі довідки про заробітну плату для призначення пенсії державного службовця згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 року №622 "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб", яка застосовується з 01.05.2016 року, та зі змінами до цієї Постанови від 12.07.2024 №823 "Зміни, що вносяться до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб" якими затверджено форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону No 889-VIII «Про державну службу» відповідно до ст. 37 Закону No 3723-ХІІ. Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийнято рішення від 08.01.2026 року №912050816353 про відмову в переведенні мене, ОСОБА_1 , з пенсії відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно Закону України від 10.12.2015 року № 889-VIII «Про державну службу». Позивач не погоджується з оскаржуваним рішенням, що і стало підставою звернення до суду з позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 січня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що в результаті аналізу наданої позивачем заяви та доданих до неї документів, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області визначено, що періоди роботи з 22.06.1993 по 16.01.2015 не можуть бути враховані до стажу державної служби зважаючи на те, що позивачу згідно митного кодексу України присвоєні спеціальні звання, а в разі присвоєння спеціального звання надбавка за ранг державного службовця не виплачується і відповідно, ці посади не належать до посад, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України від 16 грудня 1993 № 3723-XII «Про державну службу». Згідно Митного кодексу України передбачено, що спеціальні звання митної служби присвоюються довічно. Позбавлення спеціальних звань здійснюється виключно за вироком суду у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Отже, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 912050816353 від 08.01.2026, відмовлено позивачу в переведення з пенсії за віком згідно Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про державну службу”, в зв`язку з відсутністю правових підстав.
Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій викладено доводи, що відповідають обґрунтуванню позовної заяви.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За приписами ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст.ст.258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
01.01.2026 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про перехід з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу».
Згідно принципу екстериторіальності засобами програмного забезпечення заяву позивача та надані ним документи розподілено на Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області для опрацювання.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 08.01.2026 №912050816353 про відмову у перерахунку пенсії, ОСОБА_1 відмовлено у проведенні перерахунку пенсії, шляхом переходу з пенсії за віком призначеної згідно Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», в зв`язку з відсутністю права на даний вид перерахунку згідно поданих заявником документів.
Так, в рішенні від 08.01.2026 №912050816353 зазначено зокрема наступне.
Вік заявника 63 роки 02 місяці 26 днів.
Страховий стаж становить 36 років 11 місяців 6 днів.
Відповідно до Закону №3723, право на призначення пенсії державних службовців мають особи, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону. Пунктами 10 і 12 Прикінцевих та перехідних положень "Закону № 889- VIII передбачено право державних службовців на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ. Пенсії відповідно до Закону № 889-VIII у порядку, визначеному зазначеними пунктами, призначаються, зокрема, особам, які на день набрання чинності Законом № 889-VIII (на 01.05.2016) займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, а особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Основним критерієм, який визначає підстави для зарахування того чи іншого періоду роботи особи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 № 3723-ХІІ, є встановлення за займаною посадою, відповідного рангу Статтею 25 Закону № 3723-ХІІ визначено сім категорій посад державних службовців, в залежності від яких, встановлювались ранги державних службовців.
Згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 від 12.06.1979 та даними довідки про стаж №7.15.-1/12/10/817 від 22.12.2025, виданої Луганською митницею Державної митної служби України прослідковується, що заявник працював в органах державної митної служби з 22.06.1993 по 16.01.2015 і йому присвоювались наступні персональні звання:
- з 01.10.1998 "Інспектор митної служби І рангу";
- з 06.10.2000 "Радник митної служби ІІІ рангу";
- з 11.11.2003 "Радник митної служби ІІ рангу";
- з 01.01.2004 "Радник митної служби ІІ рангу";
- з 04.09.2009 "Радник митної служби І рангу";
- з 01.01.2014 "Радник податкової та митної служби І рангу".
Також міститься запис про присвоєння з 01.06.2013 12 ранг державного службовця.
До стажу роботи на посадах державної служби не буде зараховано періоди роботи у «Державній митній службі», зважаючи на те, що згідно Митного кодексу України присвоювалися спеціальні звання, а в разі присвоєння спеціального звання надбавка за ранг державного службовця не виплачується і відповідно, ці посади не належать до посад, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723. Статтею 343.3 Податкового кодексу України передбачено, що спеціальні звання податкової служби присвоюються довічно. Позбавлення спеціальних звань здійснюється виключно за вироком суду у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Згідно ст. 3, п.3 дія Закону України «Про державну службу» №899 не поширюється, зокрема, на працівників, яким присвоюються спеціальні звання.
Не працює з 17.10.2015р.
Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
01.05.2016 набув чинності Закон № 889-VІІІ, пунктом 2 Прикінцевих та Перехідних положень якого передбачено, що Закон №3723-ХІІ втратив чинність, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII.
Відповідно до пункту 10 розділу XI Прикінцеві та Перехідні положення Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Положеннями пункту 12 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Отже, після 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом №889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ лише особи, які станом на 01.05.2016 мають стаж державної служби, визначений п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права висловлена Верховним Судом у постановах від 03 липня 2018 року у справі №265/3709/17 та від 19 березня 2019 року у справі № 357/1457/17, від 22 травня 2020 року у справі № 263/9612/16-а, від 12 квітня 2021 у справі №591/3924/16-а.
Згідно записів трудової книжки серія БТ-1 від 12.06.1979р., позивач зокрема працював на таких посадах:
Свердловська митниця
22.06.1993 - прийнято старшим інспектором митного посту "Червоний партизан-1";
14.06.1995 - прийнята присяга державного службовця;
31.03.1997 - звільнено по ст.40 п.1 КЗпП України;
Луганська митниця
01.04.1997 - призначено на посаду головного інспектора;
01.02.1998 - переведено на посаду інспектора;
01.06.1998 - призначено на посаду старшого інспектора;
15.03.1999 - призначено на посаду головного інспектора;
20.04.1999 - призначено на посаду заступника начальника митного посту;
01.10.1998 - присвоєно особисте звання "Інспектор митної служби1 рангу";
06.10.2000 - присвоєно особисте звання "Радник митної служби 3 рангу";
18.04.2003 - переведено на посаду заступника начальника м/п "Червонопартизанськ";
11.11.2003 - присвоєно особисте звання "Радник митної служби 2 рангу";
01.04.2004 - присвоєно спеціальне звання "Радник митної служби 2 рангу";
13.03.2006 - переведено на посаду заступника начальника митного поста "Червонопартизанськ";
14.04.2008 - переведено на посаду начальника сектору митного оформлення на складі тимчасового зберігання митного поста "Довжанський";
06.04.2009 - переведено на посаду головного інспектора сектору митного оформлення №1 митного поста "Довжанський";
01.08.2009 - переведено на посаду начальника відділу митного оформлення №2 за висновками стажування";
04.09.2009 - присвоєно спеціальне звання радник митної служби 1 рангу;
22.05.2010 - переведено на посаду інспектора сектору митного оформлення №2 митного посту "Довжанський";
21.06.2010 - переведено на посаду провідного інспектора сектору митного оформлення №4 митного посту "Довжанський";
03.08.2010 - переведено на посаду головного інспектора сектору митного оформлення №1 митного поста "Довжанський" за висновками стажування;
01.12.2010 - переведено на посаду головного інспектора сектору митного оформлення №4 митного поста "Червонопартизанськ";
Луганську митницю ДМС України реорганізовано шляхом приєднання до Луганської митниці Міндоходів
01.06.2013 - переведено на посаду головного інспектора сектору митного оформлення №4 митного поста "Червонопартизанськ" Луганської митниці Міндоходів;
01.06.2013 - присвоєно 12 ранг державного службовця;
07.11.2013 - переведено на посаду головного державного інспектора сектору митного оформлення №4 митного поста "Червонопартизанськ";
01.01.2014 - присвоєно спеціальне звання радник податкової та митної справи 1 рангу;
01.03.2014 - переведено на посаду головного державного інспектора митного поста "Червонопартизанськ";
16.01.2015 звільнено з займаної посаду за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України.
Отже, позивач у період з 22.06.1993 по 16.01.2015 працював в органах митної служби, при цьому, 14.06.1995 прийняв присягу державного службовця.
Відповідач не визнає зазначений стаж позивача як стаж держслужбовця з посиланням на те, що позивач працював на посадах, за якими йому присвоювались спеціальні звання, а робота та посадах за спеціальними званнями не зараховується до стажу державної служби, який дає право на призначення пенсії державного службовця.
Оцінюючи такі аргументи, суд виходить з того, що частина 1 ст. 25 Закону №3723-XII визначала, що основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу.
Відповідно до ст. 1 Закону № 3723-XII, який був чинним протягом тривалих періодів роботи позивача на відповідних посадах в органах податкової служби, державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.
Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.1990 № 509-XII (далі - Закон № 509-XII), який втратив чинність 19.11.2012.
Згідно з ч. 5ст. 15 Закону № 509-XII, правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Законом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України "Про державну службу".
Частина 7 ст. 15 Закону № 509-XII визначала, що посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації. Порядок атестації визначається центральним органом державної податкової служби.
Відповідно до ч. 8 ст. 15 Закону № 509-XII, посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби I рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби I рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби I рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу.
Частина 4 ст. 15 Закону № 509-XII передбачала, що службові особи державних податкових інспекцій не мають права займатися підприємницькою діяльністю, а також працювати за сумісництвом на підприємствах, в установах і організаціях (крім наукової та викладацької діяльності).
Тобто цією нормою було установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються з вимогами ст. 12 Закону № 3723-XII щодо обмежень, пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.
Згідно з положеннями ст. 6 Закону № 509-XII, видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.
З системного аналізу вказаних норм вбачається, що посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання та які обіймають посади в державних органах для виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, - дійсно перебувають на державній службі та є державними службовцями.
Згідно з пунктом 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Пунктом 1 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі Порядок №283), який був чинним на час проходження позивачем служби в податкових органах та до 01.05.2016, регламентовано, що цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.
Згідно з абз. 2 п. 2 Порядку №283, до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.
Відповідно до пункту 4 Порядку №283 зазначено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.
Отже, зважаючи на те, що нормами раніше чинних Законів № 3723-XII, № 509-ХІІ та Порядку № 283 було передбачено зарахування до стажу державної служби роботи (служби) на посадах керівних працівників і спеціалістів в органах митного контролю, враховуючи те, що позивач з 22.06.1993 працював в митних органах, з 14.06.1995 прийняв присягу державного службовця, обіймав відповідні посади для виконання завдань і функцій держави (у сфері митного контролю), а також те, що він одержував заробітну плату за виконувану роботу за рахунок державного бюджету, то періоди роботи (служби) позивача на посадах митної служби з дати прийняття присяги державного службовця підлягають врахуванню до стажу державної служби.
Крім того, згідно з пунктом 344.1 статті 344 Податкового кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2011, пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу".
При цьому, період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Відповідно до пунктів 343.1 - 343.2 статті 343 Податкового кодексу України, посадовим особам контролюючих органів присвоюються такі спеціальні звання: головний державний радник податкової та митної справи; державний радник податкової та митної справи I рангу; державний радник податкової та митної справи II рангу; державний радник податкової та митної справи III рангу; радник податкової та митної справи I рангу; радник податкової та митної справи II рангу; радник податкової та митної справи III рангу; інспектор податкової та митної справи I рангу; інспектор податкової та митної справи II рангу; інспектор податкової та митної справи III рангу; інспектор податкової та митної справи IV рангу; молодший інспектор податкової та митної справи.
Положення про спеціальні звання та порядок їх присвоєння, співвідношення з рангами державних службовців, розмір надбавок за спеціальне звання затверджуються Кабінетом Міністрів України.
У разі присвоєння посадовій особі спеціального звання відповідно до пункту 343.1 цієї статті надбавка за ранг державного службовця не виплачується.
Згідно записів трудової книжки за спірні періоди позивачу присвоювались спеціальні звання: з 01.10.1998 ”Інспектор митної служби І рангу”; з 06.10.2000 “Радник митної служби ІІІ рангу”; з 11.11.2003 “Радник митної служби ІІ рангу”; з 01.01.2004 “Радник митної служби ІІ рангу”; з 04.09.2009 “Радник митної служби І рангу”; з 01.01.2014 “Радник податкової та митної служби І рангу”.
Процедуру присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів та осіб, уповноважених їх присвоювати, визначено Порядком присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.10.2013 № 839, що був чинним до 16.10.2020 (далі - Порядок № 839).
Згідно з п. 9 Порядку № 839, посадовій особі, яка перебувала на державній службі та вперше призначена на посаду в органах доходів і зборів, присвоюється спеціальне звання за посадою, на яку призначено особу, з урахуванням встановленого співвідношення рангів державних службовців.
Особам, які приймаються на роботу до органів доходів і зборів та яким раніше присвоєно спеціальні звання державної податкової або митної служби, спеціальні звання присвоюються з урахуванням співвідношення, визначеного законом.
За приписами п. 4 Порядку № 839, до строку перебування у спеціальному званні зараховується період роботи в органах доходів і зборів у спеціальному званні (ранзі державного службовця), а також строк перебування у спеціальному званні (ранзі державного службовця) посадових осіб державної податкової та державної митної служби, крім посадових осіб, яким у період роботи в органах доходів і зборів спеціальне звання було присвоєно достроково.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 № 306 "Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями" (далі - Постанова № 306) затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями згідно з додатками 1-10.
Вищенаведені норми підтверджують, що посадові особи контролюючих органів, в цьому випадку - податкового органу, віднесені до державних службовців з певними особливостями, тобто з присвоєнням спеціальних звань, які відповідають певним категоріям та рангам державних службовців.
Тобто спеціальні звання посадових осіб органів державної податкової служби прирівнюються до рангів державного службовця, визначених Постановою № 306.
Отже, посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".
Зазначене вище узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 22.10.2013 у справі № 21-340а13, в якій колегія суддів дійшла висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.
Відступів від зазначеної правової позиції Верховний Суд не здійснював.
У постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 465/7218/16-а та від 13.12.2018 у справі № 539/1855/17 Суд вказав, що доводи органу Пенсійного фонду про те, що позивач не має права на призначення пенсії відповідно доЗакону України «Про державну службу» у зв`язку з тим, що йому присвоєно спеціальне звання як посадовій особі контролюючого органу, а тому його посада не відноситься до категорії посад державної служби, є безпідставними та повністю спростовуються положеннями статті 344 Податкового кодексу України та Порядку № 283.
Відповідно до ч. 5ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Виходячи з наведеного, суд встановив, що відповідач під час розгляду заяви позивача безпідставно виходив з того, що у нього відсутній необхідний стаж роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби.
Частиною другою статті 46 Закону №889-VIIIта Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229, які діють з 01.05.2016, закріплено, що до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.
При цьому, пунктом 5 Порядку №229 визначено, що стаж державної служби обчислюється у днях, місяцях і роках.
Отже, посадові особи митних органів, яким присвоєно спеціальні звання є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження служби в митних органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
Враховуючи викладене, період роботи позивача на посадах в органах митної служби з 22.06.1993 по 16.01.2015 повинен бути зарахований до стажу державної служби для призначення пенсії за Законом №3723-ХІІ.
Згідно частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на вищевикладене рішення відповідача не відповідає критеріям правомірності, визначеним ч.2ст.2 КАС України, у зв`язку з чим суд доходить висновку про необхідність визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 08.01.2026 року №912050816353.
Водночас, слід зазначити, що відмовляючи позивачу в переведенні на пенсію за віком згідно Закону №889-VІІ із урахуванням статті 37 Закону №3723-ХІІ, відповідачем не досліджувались надані позивачем довідки про складові заробітної плати виданих Луганською митницею від 29.12.2025 року №16 та від 29.12.2025 року №17, та не висловлювалось жодних суджень з приводу їх врахування або не врахування для перерахунку пенсії позивача, а тому суд дійшов висновку про передчасність та необґрунтованість позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії з урахуванням зазначених довідок.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити розрахунок, нарахування (перерахунок) та призначення з 01.01.2026 року позивачу відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-XII "Про державну службу", суд зазначає наступне.
Згідно з частиною третьою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13.
Отже, суди не наділені повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України та не вправі підміняти собою держані органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.
Суд зазначає, що до компетенції суду не належить здійснення призначення пенсії та первісного визначення права особи на призначення пенсії, а здійснюється лише контроль легальності рішень, дій або бездіяльності відповідача щодо вказаних питань.
Також на даному етапі зазначена вимога позивача є передчасною.
Вказана правова позиція узгоджується із висновками викладеним в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 01.10.2019р. по справі №804/3646/18.
З урахуванням ч.2 ст.9 та п.10 ч.2 ст. 245 КАС України, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення та нарахування пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву позивача від 01.01.2026 року про переведення з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, на пенсію, відповідно до Закону України «Про державну службу».
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.
Керуючись ст.ст. 241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (код ЄДРПОУ 13322403, 21005, м.Вінниця, вул.Зодчих, 22) про визнання протиправними дій та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 08.01.2026 року №912050816353 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 шляхом переходу з пенсії за віком призначеної згідно Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.01.2026, та прийняти відповідне рішення, зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи з 22.06.1993 по 16.01.2015.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (код ЄДРПОУ 13322403, 21005, м.Вінниця, вул.Зодчих, 22) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 665,60 грн. 
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Турлакова