СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року м. Харків Справа №913/12/26 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В.,
за участю секретаря судового засідання Ярош В.В.,
за участю представників:
позивача (в режимі відеоконференції) - Лук`яненко К.Г. (адвокат), довіреність №19/4-02/20 від 02.01.2026 року, свідоцтво серія КС№7871/10 від 05.06.2019 року;
першого відповідача - не з`явився;
другого відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (вх.№816Л/1) на рішення Господарського суду Луганської області від 23.03.2026 року у справі №913/12/26,
за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (вул. Госпітальна, буд. 12-Г, м. Київ, 01001),
до 1. Фермерського господарства «Альянс-М» (вул. Тараса Шевченка, буд. 39, с. Бахмутівка Щастинського району Луганської області, 93541),
2. ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ),
про стягнення 905560,26 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі - АТ «Ощадбанк») 05.02.2026 року через систему Електронний суд звернулося до Господарського суду Луганської області з позовом до відповідача - 1 - Фермерського господарства «Альянс-М» (далі - ФГ «Альянс-М») та відповідача - 2 - ОСОБА_1 , про солідарне стягнення з відповідачів простроченої заборгованості за кредитом за договором кредитної лінії від 25.01.2022 року №498_018, укладеним між АТ «Ощадбанк» та ФГ «Альянс-М», у сумі 829041,30 грн та комісійної винагороди за період з 31.01.2023 року до 26.01.2026 року у сумі 76518,96 грн.
Позов обґрунтований невиконанням відповідачем-1 зобов`язань за договором кредитної лінії від 25.01.2022 року №498_018 в частині повернення кредитних коштів та сплати комісійної винагороди, виконання зобов`язань за яким забезпечено договором поруки від 25.01.2022 року №498_018/31, який укладений між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 .
Рішенням Господарського суду Луганської області від 23.03.2026 року у справі №913/12/26 (повний текст складено 23.03.2026 року, суддя Смола С.В.) позов задоволено частково.
Стягнуто солідарно з Фермерського господарства «Альянс-М» (вул. Тараса Шевченка, буд. 39, с. Бахмутівка Щастинського району Луганської області, 93541, ідентифікаційний код 33484844) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (вул. Госпітальна, буд. 12-Г, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 09304612) заборгованість за кредитом у сумі 829041,30 грн, комісійну винагороду за обслуговування кредиту у сумі 3019,93 грн.
У решті позову відмовлено.
Стягнуто з Фермерського господарства «Альянс-М» на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» судовий збір у сумі 4992,37 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» судовий збір у сумі 4992,37 грн.
Позивач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить:
- скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 23.03.2026 року у справі №913/12/26 в частині часткового задоволення вимог щодо стягнення заборгованості за комісією;
- ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості з комісійної винагороди в повному обсязі;
- стягнути з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було з`ясовано і не надано належної оцінки тим обставинам, шо після закінчення строку повернення останнього траншу позивачем надавалися послуги з обслуговування кредиту, за що боржник, відповідно до умов кредитного договору, має сплачувати банку комісійну винагороду. Звертає увагу, що відповідно до п. 8.6 кредитного договору договір діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за договором. У зв`язку з чим, висновок суду першої інстанції про те, що поза межами траншів обслуговування кредиту не здійснювалось, не відповідає фактичним обставинам справи.
Скаржник вказує, що комісійна винагорода підлягає стягненню за період з 28.02.2022 року по 26.01.2026 року, тобто за період за який АТ «Ощадбанк» надавалися боржнику послуги з обслуговування кредиту. Крім того судом першої інстанції допущено помилку при визначенні суми заборгованості, а саме сума сплаченої боржником комісії у розмірі 24816,96 грн була вже врахована у розрахунку заборгованості і розмір заборгованості зменшений на цю суму.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.04.2026 року відкрито апеляційне провадження за скаргою позивача - Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення Господарського суду Луганської області від 23.03.2026 року у справі №913/12/26. Встановлено учасникам справи строк протягом якого вони мають право подати до суду відзиви на апеляційну скаргу, а також встановлено строк протягом якого учасники справи мають право подати до суду клопотання, заяви, документи та докази в обґрунтування своєї позиції по справі. Справу призначено до розгляду в судове засідання і роз`яснено шляхи реалізації права учасників справи на участь у судовому засіданні, а також шляхи реалізації права учасників справи на подання документів до суду засобами електронного зв`язку через підсистему електронний суд. Витребувано з Господарського суду Луганської області матеріали справи №913/12/26.
Вказана ухвала була направлена позивачу до електронного кабінету користувача у системі електронний суд і доставлена йому 14.04.2026 року. 
Як встановлено судом, відповідачі - Фермерське господарство «Альянс-М» та фізична особа ОСОБА_1 не мають зареєстрованого електронного кабінету в ЄСІТС. Окрім того, юридична особа має місцезнаходження: вул. Кубанська, буд. 39, с. Бахмутівка Новоайдарського району Луганської області, 93541; фізична особа - вул. Тараса Шевченка, буд. 39, с. Бахмутівка Щастинського району Луганської області, 93541.
Абзацом 5 п.37 гл.2 розд. ІІІ Положення про ЄСІТС передбачено, що особам, які не мають зареєстрованих Електронних кабінетів, документи у передбачених цим пунктом випадках можуть надсилатися засобами підсистем ЄСІТС на адресу електронної пошти, вказану такими особами під час подання документів до суду. Наразі такі відомості відсутні.
Згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, який затверджений наказом №376 від 28.02.2025 року Міністерства розвитку громад та територій України, що зареєстрований у Міністерстві юстиції України 11.03.2025 року за №380/43786, до території України, що тимчасово окупована Російською Федерацією з 25.02.2022 року віднесено територію Новоайдарської селищної територіальної громади Щастинського району Луганської області.
За інформацією Акціонерного товариства «Укрпошта», розміщеній на офіційному вебсайті (https://offices.ukrposhta.ua), відділення в с. Бахмутівка Щастинського району Луганської області тимчасово не функціонують, а тому пересилання поштової кореспонденції до вказаного населеного пункту наразі є неможливим, про що складено відповідний акт Східного апеляційного господарського суду від 15.04.2026 року.
Згідно з розпорядженням №1-р від 30.01.2023 року «Про відправку вихідної кореспонденції» рекомендовано суддям та працівникам апарату суду здійснювати відправлення через поштового оператора «Укрпошта» за потребою після вичерпання використання альтернативних способів повідомлення сторін та учасників процесу (електронна пошта, телефонограма, факсограма, підсистема «Електронний суд», розміщення відповідних повідомлень на офіційній сторінці суду на веб-порталі «Судова влада України» тощо) та можливістю фактичної доставки поштового відправлення за місцем призначення.
Пунктом 21 Перехідних положень ГПК України встановлено, що особливості судових викликів та повідомлень, направлення копій судових рішень учасникам справи, у разі якщо адреса їх місця проживання (перебування) чи місцезнаходження знаходиться на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, визначаються законами України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції».
Відповідно до ч.1 ст.12-1 Закону «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Аналіз чинних положень ГПК України та Закону «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» дає підстави для висновку, що суд має процесуальну можливість та, відповідно, процесуальний обов`язок публікувати оголошення на веб-порталі судової влади України про виклик у судове засідання учасників справи, місцезнаходження чи місце роботи яких знаходиться на тимчасово окупованій території (аналогічна позиція наведена у постановах Верховного Суду від 05.10.2023 року у справі №200/3942/22, від 12.01.2024 року у справі №5/112-Б-10).
У зв`язку з цим, апеляційний господарським судом було розміщено оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України» про відкриття апеляційного провадження у справі №913/12/26.
Таким чином, судом було вжито всіх можливих та достатніх заходів, спрямованих на повідомлення відповідачів: Фермерського господарства «Альянс-М» та ОСОБА_1 про розгляд апеляційної скарги у цій справі.
Відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень до суду від відповідачів не надійшло.
Відповідно до ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судовому засіданні 04.05.2026 року представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги і наполягав на її задоволенні.
У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. 
Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 21.12.2021 року ФГ «Альянс-М» звернулося до АТ «Ощадбанк» із заявою на отримання кредиту юридичною особою.
У відповідності до заяви на отримання кредиту юридичною особою від 21.12.2021 року, 25.01.2022 року між АТ «Ощадбанк» як банком та ФГ «Альянс-М» як позичальником у письмовому вигляді укладено договір кредитної лінії №498_018, за умовами якого банк зобов`язується надавати на умовах цього договору, а позичальник зобов`язується отримати, належним чином використовувати та повернути в передбачені цим договором строки кредит у розмірі, визначеному в статті 3 цього договору та забезпечити своєчасну та в належному розмірі сплату процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів та на умовах, визначених цим договором (п.2.1 договору).
У розділі 3 договору сторони визначили умови кредитування: сума та валюта максимального ліміту кредитування - 2990000,00 грн (п.3.1 договору); спосіб надання кредиту та строк кредитування - кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення кредиту не пізніше 24.01.2025 року (п.3.2 договору); графік збільшення/зменшення діючого ліміту кредитування: період до 23.08.2024 року (включно) - діючий ліміт кредитування (гривні) 2990000,00 грн, період 24.08.2024 - 23.09.2024 (включно) - діючий ліміт кредитування (гривні) 2491666,67 грн, період 24.09.2024 - 23.10.2024 (включно) - діючий ліміт кредитування (гривні) 1993333,34 грн, період 24.10.2024 - 23.11.2024 (включно) - діючий ліміт кредитування (гривні) 1495000,01 грн, період 24.11.2024 - 23.12.2024 (включно) - діючий ліміт кредитування (гривні) 996666,68 грн, період 24.12.2024 - 24.01.2025 - діючий ліміт кредитування (гривні) 498333,35 грн (п.3.3 договору).
Відповідно до п.3.9 кредитного договору кредит надається траншами в порядку та на умовах, передбачених цим договором, з рахунку для обліку основної суми боргу в безготівковому порядку на поточний рахунок позичальника. Позичальник зобов`язаний використовувати надані банком кредитні кошти відповідно до цільового призначення кредиту та здійснювати платежі за рахунок таких коштів, що пов`язані зі здійсненням господарської діяльності позичальника. При цьому для цілей цього договору не є пов`язаними зі здійсненням господарської діяльності позичальника, зокрема але не виключно, наступні платежі: придбання основних засобів, рефінансування та/або погашення кредитної заборгованості перед банком та/або іншими фінансовими установами (в тому числі перед іншими банками), надання або повернення фінансової допомоги третім особам, формування або збільшення статутного капіталу, придбання цінних паперів. Банк відкриває рахунок (рахунки) для обліку основної суми боргу відповідно до правил, що діють у банку, та законодавства. Банк надає кредит в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних кошів з рахунку для обліку основної суми боргу на поточний рахунок позичальника, відкритий в банку.
Також 25.01.2022 року між АТ «Ощадбанк» та ФГ «Альянс-М» укладений додатковий договір №1 до договору кредитної лінії, відповідно до п.2.1 якого сторони, приймаючи до уваги юридичний факт ініціювання позичальником отримання забезпечення за кредитом у вигляді гарантії та з метою належного врегулювання взаємних правовідносин, які були породжені зазначеним юридичним фактом, дійшли згоди доповнити умови кредитного договору наступним, зокрема, позичальник визнає та підтверджує, що банк у відповідності до норм Порядку та положень договору про надання гарантії має всі повноваження стягувати прострочену перед державою заборгованість та застосовувати інші інструменти врегулювання заборгованості (в тому числі, але не виключно, за рахунок реалізації предмета забезпечення) за кредитом з метою погашення простроченої заборгованості позичальника перед бюджетом та зобов`язань позичальника зі сплати пені (пп.2.2.1.5 п.2.2 додаткового договору).
Крім того, 03.12.2021 року між АТ «Ощадбанк» як банком-кредитором та Міністерством фінансів України як гарантом укладений договір про надання державної гарантії на портфельній основі №13110-05/560, за умовами якого гарант на умовах цього договору та в межах ліміту гарантії надає на користь банка-кредитора безвідкличну гарантію з метою гарантування виконання позичальниками частини своїх грошових зобов`язань перед банком-кредитором за кредитними договорами, включеними до портфеля (п.6 договору).
На виконання умов указаного кредитного договору АТ «Ощадбанк» надані ФГ «Альянс-М» кредитні кошти у загальній сумі 1950000,00 грн, що підтверджується випискою по рахунку відповідача-1 за період з 24.01.2022 року по 27.01.2026 року.
Пунктом 3.11 кредитного договору встановлено, що з метою дотримання діючого ліміту кредитування згідно з умовами цього договору позичальник зобов`язаний не пізніше першого банківського дня наступного періоду здійснити погашення основної суми боргу у сумі, що буде необхідною для дотримання діючого ліміту кредитування на такий наступний період. У разі якщо діючий ліміт кредитування буде вичерпано, позичальник має право отримати наступний транш у межах діючого ліміту кредитування лише за умови погашення основної суми боргу (частково або в повному обсязі) за цим договором. Позичальник зобов`язується здійснити погашення основної суми боргу за кожним траншем не пізніше ніж на 365 календарний день з моменту отримання траншу незалежно від розміру діючого ліміту кредитування, що встановлений на окремий банківський день згідно з підпунктом 3.3 цього договору (пп.3.11.1 п.3.11 кредитного договору).
Так, сторонами у кредитному договорі в пп.3.11.1 п.3.11 чітко зазначені строки повернення кредитних коштів за наданими траншами - не пізніше ніж на 365 календарний день з моменту отримання траншу незалежно від розміру діючого ліміту кредитування, що встановлений на окремий банківський день. При цьому, кожний наданий банком у період з 27.01.2022 року по 14.02.2022 року транш є окремим зобов`язанням у розумінні приписів ст.509 Цивільного кодексу України, яке має свій строк виконання.
Так, ураховуючи умови п.3.11 договору, транш у сумі 900000,00 грн, наданий 27.01.2022 року, відповідач повинен був повернути 27.01.2023 року, транш у сумі 50000,00 грн, наданий 31.01.2022 - 31.01.2023, транш у сумі 300000,00 грн, наданий 10.02.2022 - 10.02.2023, транш у сумі 700000,00 грн, наданий 14.02.2022 - 14.02.2023.
У свою чергу, відповідач-1 сплатив позивачу 19.04.2023 року грошові кошти в сумі 211532,45 грн та 27.10.2025 року у сумі 40192,47 грн.
Крім того, 08.12.2023 гарантом у відповідності до умов договору про надання державної гарантії на портфельній основі від 03.12.2021 року №13110-05/560, який укладений між АТ «Ощадбанк» та Міністерством фінансів України, отримано в рахунок часткового погашення кредиту 869233,78 грн.
Через неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, зокрема, щодо погашення основної суми боргу та процентів за користування кредитом у встановлений пп.3.11.1 та п.3.16 договору строк, банк скористався передбаченим п.3.13 договору правом на відкликання кредиту та 21.09.2023 року направив позичальнику на адресу електронної пошти: goncholx34@gmail.com, вимогу №110.10-19/59754/2023 про відкликання кредиту.
Суд першої інстанції встановив, що з наданого АТ «Ощадбанк» розрахунку, який визнано обґрунтованим, заборгованість позичальника за кредитом складає 829041,30 грн. 
Відповідно до ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.
Відповідно до ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.
У ст.554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов`язання.
Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника та кредитором боржника.
25.01.2022 року між АТ «Ощадбанк» як кредитором та ОСОБА_1 як поручителем у письмовому вигляді укладено договір поруки від №498_018/31, у п.1.1 якого даються визнання наступних термінів: кредитний договір 1 - це договір кредитної лінії від 25.01.2022 року №498_018, укладений між кредитором та боржником - ФГ «Альянс-М», а також усі додаткові договори, угоди, додатки, зміни та доповнення до нього, які чинні на момент укладення цього договору та можуть бути укладені після його (цього договору) укладання; кредитний договір 2 - це договір кредитної лінії від 25.01.2022 року №498_018Р, укладений між кредитором та боржником - ФГ «Альянс-М», а також усі додаткові договори, угоди, додатки, зміни та доповнення до нього, які чинні на момент укладення цього договору та можуть бути укладені після його (цього договору) укладання; кредитний договір - це кредитний договір 1, кредитний договір 2, укладений між кредитором та боржником - ФГ «Альянс-М», а також усі додаткові договори, угоди, додатки, зміни та доповнення до нього, які чинні на момент укладення цього договору та можуть бути укладені після його (цього договору) укладання; зобов`язання 1 - це зобов`язання (в повному обсязі або в окремій його частині), що випливають з кредитного договору 1, в тому числі, але не виключно: 1) повернути кредитору кредитні кошти, надані у розмірі 2990000,00 грн із терміном повернення не пізніше 24.01.2025 року, із погашенням згідно графіку та на умовах, зазначених у кредитному договорі; 2) сплатити кредитору проценти за користування кредитом, у розмірі, що визначений на основі: процентної ставки, яка є змінюваною, розмір якої розраховується та встановлюється із застосуванням формули, визначеної кредитним договором 1, при цьому, максимальний розмір процентної ставки не може перевищувати 30% річних; 3) сплатити кредитору комісійні винагороди у строки та на умовах, зазначених у кредитному договорі 1; 4) сплатити на користь кредитора штрафні санкції у випадку неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором 1, а також інші платежі, що підлягають сплаті згідно умов кредитного договору 1; 5) відшкодувати кредитору в повному обсязі збитки, понесені у випадку неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором 1, в тому числі витрати, понесені кредитором, втрачені грошові кошти та/або неодержані ним доходи; 6) зобов`язання боржника, щодо повернення отриманих на виконання кредитного договору 1 кредитних коштів за наслідками застосування реституції (зокрема двосторонньої) у випадку недійсності кредитного договору 1 (яка буде підтверджена відповідним рішенням суду, що набрало законної сили); зобов`язання 2 - це зобов`язання (в повному обсязі або в окремій його частині), що випливають з кредитного договору 2, в тому числі, але не виключно: 1) повернути кредитору кредитні кошти, надані у розмірі 2093000,00 грн із терміном повернення не пізніше 24.01.2028 року, на умовах, зазначених у кредитному договорі 2; 2) сплатити кредитору проценти за користування кредитом, у розмірі, що визначений на основі: процентних ставок 20% річних у гривні, які встановлюються відповідно до умов, зазначених у кредитному договорі 2; 3) сплатити кредитору комісійні винагороди у строки та на умовах, зазначених у кредитному договорі 2; 4) сплатити на користь кредитора штрафні санкції у випадку неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором 2, а також інші платежі, що підлягають сплаті згідно умов кредитного договору 2; 5) відшкодувати кредитору в повному обсязі збитки, понесені у випадку неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором 2, в тому числі витрати, понесені кредитором, втрачені грошові кошти та/або неодержані ним доходи; 6) зобов`язання боржника, щодо повернення отриманих на виконання кредитного договору 2 кредитних коштів за наслідками застосування реституції (зокрема двосторонньої) у випадку недійсності кредитного договору 2 (яка буде підтверджена відповідним рішенням суду, що набрало законної сили); зобов`язання - це зобов`язання 1, зобов`язання 2 (в повному обсязі або в окремій частині), що випливають з кредитного договору 1, кредитного договору 2.
Відповідно до п.2.1 договору поруки поручитель безумовно, безвідклично та безоплатно зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно з боржником за виконання в повному обсязі зобов`язання, у тому числі того, що виникне у майбутньому відповідно до умов кредитного договору.
Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язання у тому ж обсязі, що і боржник, в порядку, визначеному кредитним договором, у тому числі, але не виключно у разі: повного чи часткового невиконання боржником зобов`язання, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитом та/або повернення частини кредиту, в тому числі згідно з графіком погашення кредиту (за його наявності) щодо повернення кредиту при закінченні строку користування ним, в тому числі у випадку дострокового повного/часткового погашення зобов`язання за вимогою кредитора, та/або щодо сплати комісійних винагород в строки, визначені кредитним договором (пп.2.2.1 п.2.2 договору поруки №1); не відшкодування завданих кредитору збитків, які заподіяні внаслідок невиконання умов кредитного договору (пп.2.2.2 п.2.2 договору поруки).
Згідно з п.2.3 договору поруки порукою за цим договором без отримання додаткової згоди поручителя в повному обсязі також забезпечуються зміни умов зобов`язання,, які виникнуть (зміняться) відповідно до умов кредитного договору (зокрема, внаслідок внесення змін до кредитного договору), поручитель безумовно погоджується, що відповідно до умов цього пункту договору змінами умов зобов`язання вважаються, у тому числі, але не виключно, зокрема: будь-яке збільшення розміру кредиту (пп.2.3.1 п.2.3 договору поруки); зміна строку виконання зобов`язання повністю або частково, збільшення заборгованості за кредитним договором на суму нарахованих та несплачених процентів/комісійних винагород (пп.2.3.2 п.2.3 договору поруки); будь-яке збільшення/зменшення розміру процентів за кредитним договором (пп.2.3.4 п.2.3 договору поруки); встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки, зокрема, зміна будь-яким чином методу (способу) нарахування процентів за користування кредитом (пп.2.3.5 п.2.3 договору поруки); зміна будь-яким чином графіку погашення заборгованості за кредитним договором (пп.2.3.6 п.2.3 договору поруки).
У п.10.1 договору поруки сторони передбачили, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє протягом 10 років з моменту його підписання сторонами (пп.10.1.1 п.10.1 договору поруки); до всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням цього договору (у тому числі щодо всіх грошових зобов`язань поручителя - повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, відшкодування кредитору всіх сум грошових коштів, сплачених кредитором за рахунок власних коштів за кредитом, комісійних винагород, штрафів, пені тощо) відповідно до умов кредитного договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у 10 років (пп.10.1.2 п.10.1 договору поруки).
Суд першої інстанції установив, що порука не є припиненою, зокрема, на підставі ст.559 ЦК України, а у договорі сторони визначили, що дія поруки за цим договором для цілей застосування та в розумінні ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України становить 10 років з моменту підписання цього договору сторонами та його скріплення печатками сторін (за бажанням) (п.10.3.1), тобто порука є дійсною.
Приймаючи рішення у справі, Господарський суд Луганської області вказав, що в силу укладеного між сторонами договору поруки та з огляду на неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань зі своєчасного повернення кредиту, у ОСОБА_1 виник солідарний обов`язок з ФГ «Альянс-М» з погашення існуючої заборгованості.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи вимоги процесуального законодавства, суд апеляційної інстанції здійснює перегляд рішення Господарського суду Луганської області від 23.03.2026 року у справі №913/12/26 виключно у межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, які зводяться до незгоди апелянта із судовим рішенням в частині відмови у стягненні комісії.
Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Звертаючись до суду позивачем було включено до розміру загальної заборгованості і заявлено до стягнення суму комісії за період з 31.01.2022 року до 26.01.2026 року у розмірі 76518,96 грн.
За приписами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частиною першою статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.
Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Отже, за своєю правовою природою кредитний договір є окремим видом цивільно-правових договорів, який визначає взаємні зобов`язання і відповідальність між комерційним банком і клієнтом з метою одержання останнім кредиту. Кредитний договір є консенсуальним, оплатним та двостороннім. Предметом кредитного договору є грошові кошти (кредит) в будь-якій валюті. Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди по всім істотним умовам договору.
Тобто правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами, регулюються самостійно сторонами, шляхом укладення договору.
Законодавство України надає сторонам можливість укладати договори в яких містяться елементи різних договорів, так звані, «змішані договори».
На кожну із сторін, яка підписує договір, покладається обов`язок узгодження всіх спірних питань, які виникають під час укладення договору, до моменту його підписання, та самостійного аналізу можливих негативних наслідків при підписанні такого договору, а також кожна сторона не позбавлена права відмовитись від підписання договору, якщо його умови чи частина суперечить інтересам сторони або нормам чинного законодавства.
У п.3.7 кредитного договору №498_018 сторони передбачили, що позичальник сплачує банку комісійну винагороду за обслуговування кредиту в розмірі 0,83% відсотків річних від суми максимального ліміту кредитування щомісячно. Сплачується з 10 по 15 число місяця, наступного за звітним. Метод нарахування комісії за обслуговування кредиту 30/360.
Сторони погодили умови договору щодо сплати винагороди та встановили відповідні зобов`язання з урахуванням загальних принципів цивільного законодавства.
Відповідно до положень статті 526 Цивільного кодексу України, статей 193, 198 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 Цивільного кодексу України), а в силу приписів статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.
Слід також врахувати правову позицію Верховного Суду у справі №917/2033/16 (постанова від 04.07.2018 року) за якою було підтримано рішення судів попередніх інстанцій про підставність вимог банку про стягнення, передбаченої умовами кредитного договору, комісійної винагороди, тобто визнано право встановити у договорі кредитування за згодою сторін додаткових зобов`язань позичальника, які не обмежуються виключно сплатою процентів.
Суд першої інстанції, перевіривши наданий позивачем розрахунок комісійної винагороди за обслуговування кредиту, дійшов висновку про його обґрунтованість в частині. 
Висновок суду мотивований тим, що сплата комісійної винагороди передбачена саме за обслуговування кредиту, який надавався траншами, і саме із закінченням строку повернення останнього траншу (14.02.2023 року), право банку нараховувати вказану комісію припинилось, оскільки поза межами траншів обслуговування кредиту не здійснювалось.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що поведінка кредитора не може бути одночасно правомірною та неправомірною.
Відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.
Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма і охоронна норма не можуть застосовуватись одночасно.
На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з іншими нарахуваннями, зокрема, комісією, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за це.
Ураховуючи наведене, комісійна винагорода мала нараховуватись за період з січня 2022 року до 14.02.2023 року (останній день щодо повернення кредитних коштів) та є обґрунтованою в сумі 27836,89 грн.
Як визначив позивач та підтверджується матеріалами справи, першим відповідачем сплачено комісійну винагороду в загальній сумі 24816,96 грн.
Отже, з огляду на належний розмір комісійної винагороди, що підлягав сплаті з огляду на вірний період, судом першої інстанції правомірно зараховано сплату коштів у розмірі 24816,96 грн комісійної винагороди і визначено, що обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню є комісійна винагорода за обслуговування кредиту за період з січня 2023 року до 14.02.2023 у сумі 3019,93 грн. 
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта щодо допущеної помилки при визначенні суми заборгованості, а саме, що сума сплаченої боржником комісії у розмірі 24816,96 грн була вже врахована у розрахунку заборгованості і розмір заборгованості зменшений на цю суму, оскільки розрахунок позивачем здійснено за невірний період у зв`язку з чим зменшення також було враховано ним за невірний період, а отже і за невірним розміром заборгованості.
Враховуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги межі апеляційного перегляду, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідачів у даній справи в солідарному порядку на користь позивача заборгованість за кредитом та комісійної винагороди саме у сумі 3019,93 грн.
Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. 
Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Колегія суддів зазначає, що апелянтом по даній справі всупереч приписів ст. 73, 74, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України не доведено факту, а також не надано належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження своєї позиції по справі.
Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення Господарського суду Луганської області від 23.03.2026 року у справі №913/12/26 має бути залишене без змін.
Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-79, 126, 129, 240, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Луганської області від 23.03.2026 року у справі №913/12/26 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 14.05.2026 року.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя Р.А. Гетьман 

Суддя В.В. Россолов