ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ 

майдан Путятинський, 3/65, м. Житомир, 10002, тел. (0412) 48 16 20,
e-mail: inbox@zt.arbitr.gov.ua, web: https://zt.arbitr.gov.ua,
код ЄДРПОУ 03499916 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 р. 	м. Житомир 	Справа № 906/298/26 	

Господарський суд Житомирської області у складі:
судді Кудряшової Ю.В. 

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу
за позовом Фізичної особи-підприємця Гаврильця Василя Богдановича 
до Фізичної особи-підприємця Краснощокова Нікіти Сергійовича 
про стягнення 67 281,4 грн. 

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 65 000,00 грн. основного боргу, 774,66 грн. 3% річних, 1 506,74 грн. інфляційних.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачем не виконано умови договору щодо передачі обумовленого товару за договором, укладеним в спрощений спосіб.
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 02.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено сторонам у справі строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив.
З урахуванням положень п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України відповідач про відкриття провадження у справі №906/1269/25 повідомлений належним чином шляхом направлення за місцезнаходженням поштового відправлення з вкладенням ухвали від 02.04.2026.
Відповідач своїм процесуальним правом подання відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не скористався, заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не надсилав.
Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи у встановлений ч. 7 ст. 252 ГПК України строк не надходило.
Згідно з ч. 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Приймаючи до уваги, що відповідач повідомлявся про відкриття провадження у даній справі належним чином, а матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 165, ч. 5 ст. 252 ГПК України.
Під час розгляду справи №906/298/26 судом досліджено докази, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

ВСТАНОВИВ:

Фізичною особою-підприємцем Краснощоковим Нікітою Сергійовичем виставлено Фізичній особі-підприємцю Гаврильцю Василю Богдановичу рахунок № 15 від 15.05.2025 на суму 157 080,00 грн. (а.с. 9).
Фізична особа-підприємець Гаврилець Василь Богданович, в свою чергу, на підставі згаданого вище рахунку-фактури сплатив Фізичній особі-підприємцю Краснощокову Нікіті Сергійовичу 80 000,00грн., що підтверджується платіжними інструкціями № 37 від 15.05.2025 та №45 від 22.05.2025 (а.с. 10-11).
Позивач стверджує, що станом на день пред`явлення позову товар від відповідача не отримав.
13.08.2025 на адресу відповідача позивач направив претензію (№ відправлення 8240000266191), відповідно до якої вимагав протягом 7 днів з дати отримання претензії передати товар, вказаний у рахунку-фактурі № 15 від 15.05.2025 або повернути кошти в розмірі 80 000,00 грн.
Дана вимога повернулася на адресу відправника, що підтверджується трекінгом поштового відправлення № 8240000266191.
Разом з тим, відповідач повернув сплачені позивачем кошти в сумі 15 000,00 грн., на підтвердження чого в матеріалах справи містяться інформаційні повідомлення про зарахування коштів № 877 від 25.08.2025, № 880 від 11.09.2025, № 974 від 20.10.2025 (а.с. 19-20).
Відповідач позов не оспорив. Відзиву на позовну заяву не подав.
Оцінивши в сукупності надані до справи документи, проаналізувавши вимоги законодавства, що регулює спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне.
Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з ч. 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Матеріали справи містять виписаний відповідачем рахунок-фактуру № 15 від 15.05.2025 на загальну суму 157 080,00 грн., у якому визначено найменування товару, кількість, ціна та загальна сума (а.с. 9).
Суд встановив, що вказаний рахунок-фактура оплачений позивачем частково в сумі 80000,00 грн., про що свідчать платіжні інструкції № 37 від 15.05.2025 та № 45 від 22.05.2025 (а.с. 10-11), копії яких містяться в матеріалах справи.
Виставлення відповідачем рахунків на оплату свідчить про узгодження сторонами асортименту, кількості та ціни товару, яку у подальшому оплатив позивач, що свідчить про укладення договору поставки у спрощений спосіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України (чинний на момент виникнення спірних правововідносин) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з частиною 2 статті 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.
Згідно з частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю, а у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.
Тобто наведена норма наділяє покупця, як сторону правочину, саме правами, і яке з них сторона реалізує - є виключно її волевиявленням.
В свою чергу, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.
Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства, аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/12382/17, постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19).
За правилами ст. 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Оскільки позивач здійснив попередню оплату товару на підставі виставлених відповідачем рахунків-фактур, в яких строки поставки сторонами не погоджено, тому як щодо поставки так і щодо повернення здійсненої оплати, слід керуватися приписами ч. 2 ст. 693 та ст. 530 ЦК України щодо пред`явлення вимоги.
Зважаючи на те, що законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупцем, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.
Подібний правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 27.08.2019 року у справі №911/1958/18.
Матеріали справи містять досудову претензію від 13.08.2025, в якій позивач вимагав протягом 7 днів з дати отримання претензії передати товар, вказаний у рахунках-фактурах №5 від 21.01.2025 або повернути кошти в розмірі 68 000,00 грн.
Однак, матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем сплаченої позивачем попередньої оплати в повному розмірі, зокрема в сумі 65 000,00 грн. (80 000,00 грн. - 15 000,00 грн.).
Щодо стягнення 774,66 грн. 3% річних, 1 506,74 грн. інфляційних суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
У відповідності до ч. 2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіривши за допомогою Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій LIGA360 розрахунки 3% річних та інфляційних, нарахованих за період з 20.10.2025 до 13.06.2026 на суму боргу 65 000,00 грн. (а.с. 8), суд вважає останні вірними, а вимоги в цій частині обґрунтованими.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Відповідач не подав до суду жодного доказу на спростування позовних вимог, в тому числі доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів, тощо).
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню. 
Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ: 

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Краснощокова Нікіти Сергійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
- на користь Фізичної особи-підприємця Гаврильця Василя Богдановича (82432, Львівська область, Стрийський район, с. Голуботів, РНОКПП НОМЕР_2 ) 65 000,00 грн. основного боргу, 774,66 грн. 3% річних, 1 506,74 грн. інфляційних, а також 3 328,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Кудряшова Ю.В. 

Список розсилки:
1 - позивачу (рек.)
2 - відповідачу (рек.)
3 - адвокату Мартинишину Р.С. в Електронний кабінет