Справа № 463/1247/24      Головуючий у 1 інстанції: Нор Н. В. 
Провадження № 22-ц/811/2863/24     Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

07 травня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - Копняк С. М.,
суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В.,
секретар судового засідання – Федчун Н. С.,
з участю – позивача ОСОБА_1 , представника відповідача – адвоката Приндоти С. Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та приватного підприємства «Управляюча компанія «Рідний дім - Центр» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Управляюча компанія «Рідний дім - Центр» про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

в лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до приватного підприємства «Управляюча компанія «Рідний дім - Центр» (далі – ПП «УК «Рідни дім-Центр»), в якому просив стягнути з останніх 117 339 грн 00 коп. майнової шкоди та 50 000 грн 00 коп. моральної шкоди, а також судові витрати.
Позов мотивований тим, що він є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка розташована у 1 під`їзді на 7 (останньому) поверсі. Зазначає, що в 2014 році між ним (споживач) та приватним підприємством «Житлово-експуатаційна контора «Рідний Дім» (далі – ПП «ЖЕК «Рідний дім») (виконавець) було укладено договір про надання житлово-комунальних послуг. Також 01 листопада 2016 року між ОСББ будинок «Мечнікова 16Г» (замовник) та ПП «ЖЕК «Рідний дім» (управитель) було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Вказує на те, що 25 жовтня 2023 року під час дощу через протікання даху і суміжних конструкційних елементів відбулося залиття його квартири та інших спільних житлових площ у 1-у під`їзді, а саме: залиття стіни сходової клітки між 5-м і 6-м поверхом і залиття стіни сходової клітки між 7-м поверхом в сторону горища. В той же день він звернувся до ПП «ЖЕК «Рідний Дім», через Viber-rрупу з аварійним викликом і викликом для складання акту залиття. Своє звернення продублював безпосередньо представнику відповідача через Viber, представник підтвердив отримання виклику і повідомив, що передав його до виконання головному інженеру, який у відповідь пообіцяв зайнятися ліквідацією причин залиття, проте відмовився бути присутнім на складанні акту залиття, не надавши жодних аргументованих причин для такого рішення. Як зазначає позивач, ввечері 26 червня 2023 року в присутності комісії, у складі трьох сусідів, було складено відповідний акт залиття. Позивач 03 листопада 2023 року звернувся зі скаргою до відповідача, долучивши відповідний акт залиття, та просив усунути причини залиття, крім того, просив зв`язатися з ним для підрахунку завданої йому майнової шкоди з подальшою компенсацією, однак відповіді не отримав. Відповідач 07 листопада 2023 року відзвітував у Viber-групі ОСББ лише про виконані ремонтні роботи по усуненню протікання на даху будинку. Тому позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій запропонував врегулювати це питання в мирний досудовий спосіб. Позивач звертає увагу на те, що йому двічі відмовлено в компенсації завданої шкоди у зв`язку з тим, що позивач відмовив представнику відповідача в огляді квартири на предмет затікання. З посиланням на долучені до справи докази позивач зазначає, що дане твердження не відповідає дійсності. Крім того, у другій відповіді додатково вказано про те, що за результатами комісійних оглядів не було виявлено жодних пошкоджень даху, його конструктивних елементів та причин затікання, що на думку позивача, не відповідає дійсності. Позивач 01 лютого 2024 року звернувся до експертної установи – товариства з обмеженою відповідальністю (далі – ТОВ) «ЕКСПЕРТ ІН» з метою визначення вартості ремонтно-будівельних робіт. Згідно з кошторисним розрахунком, здійсненим 02 лютого 2024 року і завершеним 08 лютого 2024 року, вартість відновлювальних робіт внаслідок залиття приміщень спірної квартири становить 117 339 грн 00 коп. Оскільки відповідач в добровільному порядку відмовився відшкодувати шкоду, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Також позивачу заподіяно моральну шкоду залиттям квартири, яку останній оцінює в розмірі 50 000 грн 00 коп. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати: сплачений судовий збір за подання позовної заяви, суму коштів за проведені роботи із визначення вартості матеріальних збитків та вартість цифрового носія з копіями відеоматеріалів.
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 22 серпня 2024 року позов ОСОБА_1 до ПП «УК Рідний дім – Центр» про відшкодування шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ПП «УК Рідний дім – Центр» на користь ОСОБА_1 суму коштів в розмірі 117 339 грн 00 коп. на відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири та 4 000 грн 00 коп. на відшкодування моральної шкоди. 
В решті позову – відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням в частині відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 оскаржив таке в апеляційному порядку, подавши у вересні 2024 року апеляційну скаргу, в якій міститься прохання скасувати частково рішення суду першої інстанції, а саме, в частині відшкодування моральної шкоди, та задовольнити вимоги позивача щодо збільшення компенсації за моральні страждання до заявлених в позовній заяві.
Апеляційна скарга мотивована тим, що присуджене відшкодування моральної шкоди в сумі 4 000 грн 00 коп. є символічним і зовсім не відображає масштаби моральних страждань, яких зазнали він та його сім`я протягом усього періоду після залиття квартири. Так, після залиття приміщення, місця залиття покрилися грибком, і під паркетною дошкою почалося гниття. Ці пошкодження унеможливлювали повноцінне перебування у кімнаті. Оскільки залиття трапилося восени, а зима лише погіршила ситуацію, висушити приміщення вдалося лише влітку 2024 року. Ремонт планується на найближчий місяць. При самих оптимістичних оцінках строк протягом якого потерпає сім`я позивача через неможливість повноцінно використовувати власне житло - приблизно 400 днів. Діти позивача - працюючі студенти, змушені були ночувати або в іншій кімнаті, непридатній для сну, або ж у дідусів та бабусь. Через це вся сім`я: він, його дружина та діти перебували в постійному стресі та напрузі. На думку заявника, своєю бездіяльністю відповідач призвів до погіршення і позбавлення можливості реалізації ними своїх звичок, бажань, способу життя, планів на цей період часу. Це суттєво змінило спосіб життя в гіршу сторону, а також вплинуло на його роботу, оскільки він змушений був відкладати ділові зустрічі та виконання договірних зобов`язань з метою вирішення даного питання. Сума морального відшкодування в стягнутій судом сумі виглядає символічною, а не об`єктивною, і принижує людську гідність. Це складає лише 2,5 грн за день страждань, що є неприпустимо малою компенсацією для сім`ї, яка страждала понад рік.
Не погоджується з рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 22 серпня 2024 року і відповідач - ПП «УК Рідний дім - Центр», у цьому зв`язку подало у вересні 2024 року апеляційну скаргу. 
Заявник вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим у зв`язку із недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також у зв`язку із невідповідністю висновків суду, дійсним обставинам справи. Так, в оскаржуваному судовому рішенні на підставі акту про залиття та переписки у вайбер - групі, долучених позивачем до позовної заяви, встановлено, що залиття квартири позивача сталося під час дощу, саме через протікання даху і суміжних конструктивних елементів. На думку заявника, у матеріалах справи відсутній будь-який належний та допустимий доказ, який би фіксував факт залиття квартири та встановлював причини залиття, а тому обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, зокрема, що стосуються причин залиття квартири, не доведено доказами та не відповідають дійсним обставинам справи. Зокрема, при встановленні обставин справи суд першої інстанції покликається на звіт про визначення матеріальних збитків, що нанесені власнику пошкодженого майна, внаслідок затоплення трьохкімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , складений ТОВ «Експерт-ІН» від 08 лютого 2024 року, згідно якого вартість матеріального збитку становить 117 339 грн 00 коп. Наданий звіт про незалежну оцінку, на переконання відповідача, виконаний суб`єктом оціночної діяльності, не є достовірним доказом у справі, договірна ціна ремонту квартири, не є належним доказом реальних збитків залиття квартири, позаяк є документом, складеним без участі винуватця. Окрім цього, у звіті суб`єкт оціночної діяльності не вказує, якими саме матеріалами була виконана обробка квартири до її пошкодження, що є важливим оскільки при відновлювально-ремонтних роботах повинні застосовуватись витратні матеріали, що по своїй вартості дорівнюють або наближені до вартості витратних матеріалів, якими був здійснений ремонт до моменту його пошкодження, не обґрунтовує необхідність заміни елементів обробки квартири через неможливість подальшої експлуатації цих елементів обробки квартири та не наводить економіко-технічне обґрунтування необхідності застосування саме тих витратних матеріалів. Крім того, із розрахунку матеріальних збитків вбачається, що було здійснено обрахунок вартості ремонту кімнати в цілому, тоді як з позовної заяви та долучених матеріалів вбачається, що мало місце замокання з невстановлених причин лише частини однієї стіни та частини підлоги. Такий звіт не може вважатися належним доказом на підтвердження вини відповідача у заподіянні шкоди, оскільки лише встановлює вартість проведення ремонту в кімнаті в квартирі позивача, а не заподіювана шкоди та причини завдання шкоди. Крім того, із долученого до позовної заяви відеоматеріалу залиття стіни сходової клітки у 1-у під`їзді між 7 поверхом в сторону горища неможливо встановити дату та час здійснення відеозйомки, а також неможливо встановити, де знято сходову клітку - тобто поверх, під`їзд, номер будинку тощо. Із долученого до позовної заяви відеоматеріалу стану залиття дитячої кімнати 20 січня 2024 року неможливо встановити дату та час здійснення відеозйомки, на ній відсутні сліди затоплення, замокання. При цьому, на відео вбачаються сліди плісняви, яка може виникати не лише від затоплення, а й від постійної сирості, несправної системи вентиляції чи системи опалення, тощо. Більше того позивач зазначає, що відеозйомка ним проводилась 20 січня 2024 року, а не у момент залиття чи безпосередньо після нього. Мотивує апеляційну скаргу також і тим, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не встановлено всі елементи деліктного правопорушення, які підлягають встановленню у справах про відшкодування шкоди. Зокрема, судом не встановлено, у чому полягає протиправність поведінки саме відповідача, чи є причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та наслідками, а в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які підтверджують факт заподіяння збитків відповідачем. Звертає увагу й на те, що при ухваленні рішення судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, зокрема принцип диспозитивності. Як вбачається із позовної заяви, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення грошових коштів із ПП «УК «Рідний дім - Центр» в особі директора Кликоцького М.Я., проте останнього не було залучено до участі у справі в якості співвідповідача. Позивачем заяви про зміну позовних вимог чи залучення співвідповідача не подавались. При ухваленні рішення суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог та ухвалив рішення про стягнення грошових коштів із приватного підприємства «УК «Рідний дім - Центр».
26 вересня 2024 року зареєстровано відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу ПП «УК Рідний дім - Центр». Відзив обґрунтовано тим, що, на думку позивача, апеляційна скарга не містить нової інформації, даних чи доказів, натомість складається з доводів, які були детально розглянуті судом першої інстанції. Вважає, що висновки суду першої інстанції, у матеріальній частині справи, яку оспорює відповідач, повністю відповідають дійсним обставинам справи та наявним доказам. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги повністю.
Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від ПП «УК Рідний дім - Центр» не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ПП «УК «Рідний дім-Центр» задовольнити частково.
До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Між ОСОБА_1 (споживач) та ПП «ЖЕК «Рідний Дім» (виконавець), правонаступником якого є відповідач, в 2014 році було укладено договір про надання житлово-комунальних послуг.
Також судом встановлено, що 01 листопада 2016 року між ОСББ будинок «Мечнікова 16Г» (замовник) та ПП «ЖЕК «Рідний Дім» (управитель) було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Згідно з пунктом 1 предметом договору є забезпечення управителем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у багатоквартирному житловому будинку по АДРЕСА_2 . Згідно з пунктом 3.4 договору управитель зобов`язаний утримувати Будинок в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт, вживати своєчасних заходів для ліквідації аварійних ситуацій, а також відшкодовувати споживачеві збитки, заподіяні його майну та/або приміщенню, шкоду, заподіяну життю чи здоров`ю споживача внаслідок ненадання послуг або надання послуг неналежної якості.
25 жовтня 2023 року позивач звернувся до ПП «ЖЕК «Рідний Дім» з аварійним викликом та викликом для складання акту залиття. Представник відповідача підтвердив отримання виклику і повідомив, що передав його до виконання головному інженеру, який у відповідь пообіцяв зайнятися ліквідацією причин залиття, проте відмовився бути присутнім на складанні акту залиття, не надавши аргументованих причин для такого рішення.
В підтвердження обставин залиття квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка розташована у 1 під`їзді на 7 (останньому) поверсі, позивачем долучено акт про залиття квартири і під`їзду, що трапилася під час дощу через протікання даху і суміжних конструкційних елементів від 25 жовтня 2023 року, складений представниками власників квартир за адресою: АДРЕСА_2 , в якому зазначено про: залиття у 1 під`їзді. Сходова клітка між 7 поверхом і горищем; залиття у квартирі АДРЕСА_3 . Пошкоджено: стеля дитячої кімнати, її стіни, оздоблені шпалерами, і підлога з натуральної паркетної дошки.
Згідно зі звітом про визначення матеріальних збитків, складеним 08 лютого 2024 року вартість матеріального збитку, що нанесений власнику пошкодженого майна, внаслідок затоплення трьохкімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , станом на дату оцінки (02 лютого 2024 року) складає 117 339 грн 00 коп.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 та частина перша статті 16 ЦК України).
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб (пункт 14 частини першої статті першої Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Частиною першою статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.
Управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог і договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, від власного імені укладати з підрядниками необхідні договори про виконання окремих робіт та послуг (пункт 4 частини четвертої статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на відшкодування збитків, завданих його майну, шкоди, заподіяної його життю або здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг та незаконного проникнення в належне йому житло (інший об`єкт нерухомого майна).
Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22).
Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частини перша-третя статті 22 ЦК України).
У частині першій статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини (див. постанову Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі №753/15095/17).
У постанові Верховного Суду від 04 листопада 2022 року в справі № 640/2713/18 вказано, що:
«задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що залиття квартир сталося внаслідок протиправної бездіяльності КП «Харківські теплові мережі», що полягала у незабезпеченні належного стану внутрішньобудинкових систем центрального опалення та гарячого водопостачання у будинку, технічне обслуговування яких було покладено на КП «Харківські теплові мережі». Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, та врахувавши обставини, за яких сталося залиття квартири, а також умови укладеного між відповідачами договору, суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованого висновку, що саме з КП «Харківські теплові мережі» підлягає стягненню на користь позивачів суми завданої майнової та моральної шкоди. Зазначений висновок узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 640/20533/16-ц (провадження № 61-27366св18) та від 28 травня 2020 року у справі № 640/419/17 (провадження № 61-32844св18) щодо застосування вказаних норм права. Доводи касаційної скарги КП «Харківські теплові мережі» про те, що чинним законодавством України та будь-якими іншими актами чи договорами на нього не покладено обов`язків, невиконання яких мало наслідком залиття кватири позивача, є безпідставними».
У постанові Верховного Суду від 27 грудня 2019 року в справі №686/11256/16-ц зроблено висновок про те, що:
«За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.
Факт залиття квартири, власником якої є позивач, з вини відповідачів підтверджується актом залиття від 04 квітня 2016 року, затвердженого начальником ЖЕК № 1 ОСОБА_5 Актом встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_1 відбулось внаслідок витоку теплоносія на крані випуску повітря опалення (батареї), що у квартирі АДРЕСА_3 за цією ж адресою, власниками якої є відповідачі. Зазначений акт у силу статей 58, 59 ЦПК України 2004 року є належним і допустимим доказом, яким спростовуються відповідні посилання касаційної скарги. Згідно з частиною першою статті 64 ЦПК України 2004 року письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Відповідно до частини третьої статті 212 ЦПК України 2004 року суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Разом з цим вину у завданні шкоди позивачу відповідачами не спростовано. Доводи касаційної скарги, що акт від 04 квітня 2016 року не є належним та допустимим доказом у справі, оскільки складений зі слів невідомих осіб та на підставі незрозумілих документів, зводяться до незгоди із письмовими доказами, оцінка яким надана судами першої та апеляційної інстанцій».
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).
У постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року в справі №212/7628/21 зазначено, що «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц)».
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20).
Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19).
По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року в справі № 180/1735/16-ц).
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20).
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13-ц).
Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами як висновками експертів (пункт 2 частини другої статті 76 ЦПК України).
Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
У цьому контексті, беручи до уваги словесну конструкцію цієї норми «дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів)», можна сформулювати визначення належного доказу як доказу, який має логічний зв`язок з обставинами, що становлять предмет доказування, а цей предмет, у свою чергу, складають факти матеріально-правого та процесуального характеру (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2026 року в справі № 320/5680/25).
Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (стаття 1 Закону України «Про судову експертизу»).
Згідно із частинами першою – третьою статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Згідно з частиною першою статті 7-1 Закону України «Про судову експертизу» підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.
Згідно зі статтею 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Поряд з цим, усталеним в судовій практиці є підхід, за яким визначення розміру матеріального збитку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» або висновком експерта.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Судами встановлено, що 25 жовтня 2023 року під час дощу через протікання даху і суміжних конструкційних елементів відбулося залиття належної позивачу квартири та інших спільних житлових площ у 1-у під`їзді, а саме: залиття стіни сходової клітки між 5-м і 6-м поверхом і залиття стіни сходової клітки між 7-м поверхом в сторону горища, що підтверджується складеним представниками власників квартир актом залиття, при чому представник відповідача, який був повідомлений про факт залиття, відмовився від участі у складанні та підписанні цього акту. В акті зазначено про залиття у 1 під`їзді. Сходова клітка між 7 поверхом і горищем та про залиття у квартирі АДРЕСА_3 . Пошкоджено: стеля дитячої кімнати, її стіни, оздоблені шпалерами, і підлога з натуральної паркетної дошки.
Відповідачем, як відповідальною за завдання шкоди позивачу особою, не спростовано як надані останнім докази на підтвердження факту залиття, так і обсяг пошкоджень належного йому майна, а також факту того, що залиття відбулося не з його вини, а саме не через неналежне виконання ним своїх обов`язків як управителя, зокрема, такі обставини не спростовані висновком експерта, з якого убачається, що встановити причини залиття квартири позивача не видається можливим.
Щодо розміру майнової шкоди, то дійсний розмір такої, на думку колегії суддів, підтверджується саме висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 27 січня 2026 року № 1008-Е, складеним на виконання ухвали суду апеляційної інстанції від 12 грудня 2024 року, згідно з яким розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок залиття 25 жовтня 2023 року квартири АДРЕСА_4 , на дату проведення експертизи, становить 100 330 грн 80 коп. Належних доказів на спростування цього висновку експерта, позивачем не надано.
За таких обставин, встановивши, що позивач довів протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до затоплення його квартири, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про покладення завданої позивачу майнової та моральної шкоди на відповідача, проте помилився щодо розміру майнової шкоди.
При цьому, врахувавши обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, місцевий суд зробив обґрунтований висновок про часткове задоволення позову в частині про відшкодування моральної шкоди у розмірі 4 000 грн 00 коп., що відповідає вимогам розумності і справедливості, а відповідні доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 таких висновків суду не спростовують.
Пунктами 1 і 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина друга статті 376 ЦПК України).
За встановлених судом апеляційної інстанції обставин, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу позивача належить залишити без задоволення, а апеляційну скаргу відповідача задовольнити частково, рішення суду в частині вирішення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди змінити, зменшивши розмір такої з 117 339 грн 00 коп. до 100 330 грн 80 коп., а в решті як законне та обґрунтоване, залишити без змін.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 375, 376, 382 – 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу приватного підприємства «Управляюча компанія «Рідний дім - Центр» задовольнити частково.
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 серпня 2024 року в частині стягнення з приватного підприємства «Управляюча компанія «Рідний дім - Центр» на користь ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири змінити, зменшивши розмір такої шкоди з 117 339 грн 00 коп. до 100 330 грн 80 коп.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий        С.М. Копняк

Судді:         С.М. Бойко

А.В. Ніткевич