КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 червня 2026 року м. Київ справа №320/8699/26
Суддя Київського окружного адміністративного суду Кочанова П.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Лайфсайенсіз» до Київської митниці про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості,-
ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Мега Лайфсайенсіз» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Київської митниці, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати:
- рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів № UA100180/2025/000048/3 від 11.11.2025, залишене без змін остаточним рішенням Київської митниці № 7.8-2/15-02/13/22521 від 02.12.2025, прийнятим за результатами розгляду поданих Позивачем додаткових документів;
- рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів № UA100180/2025/000041/1 від 20.10.2025, залишене без змін остаточним рішенням Київської митниці №7.8-1/15-02/13/24306 від 25.12.2025, прийнятим за результатами розгляду поданих Позивачем додаткових документів;
- рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів № UA100180/2025/000042/1 від 21.10.2025, залишене без змін остаточним рішенням Київської митниці №7.8-1/15-02/13/24307 від 25.12.2025, прийнятим за результатами розгляду поданих Позивачем додаткових документів;
- рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів № UA100180/2025/000052/1 від 01.12.2025, залишене без змін остаточним рішенням Київської митниці №7.8-2/15-02/13/712 від 13.01.2026, прийнятим за результатами розгляду поданих Позивачем додаткових документів.
Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю оскаржуваних рішень з огляду на відсутність у відповідача обґрунтованого сумніву щодо правомірності визначення позивачем митної вартості задекларованого до ввезення на митну територію України товару.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02 березня 2026 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання.
Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач, у наданому суду відзиві, наголошує на обґрунтованості прийнятих ним оскаржуваних рішень з огляду на відповідність вимогам чинного законодавства як самих рішень про коригування митної вартості товарів, так і дотримання визначеного законом порядку їх прийняття.
До відзиву на позовну заяву відповідач долучив клопотання про здійснення розгляду справи у порядку загального позовного провадження.
Розглянувши вказане клопотання, суд зазначає таке.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Тобто, за загальним правилом, відкриті у спрощеному позовному провадженні справи розглядаються судом без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Однак суд за власною ініціативою або за клопотанням сторони може призначити судове засідання за наявності достатніх для цього обґрунтованих підстав.
Відповідно до частини шостої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін:
1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу;
2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Згідно з частиною сьомою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Враховуючи предмет позову, обставини справи та характер спірних правовідносин, суд вважає, що дана адміністративна справа може бути розглянута без проведення судового засідання.
Крім того, суд зауважує, що лише посилання на наявність у учасника процесу бажання щодо здійснення розгляду справи у порядку загального позовного провадження не є достатньою підставою для задоволення відповідного клопотання, оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. У протилежному випадку суди б мусили розглядати в обов`язковому порядку у судових засіданнях усі справи, в яких учасником процесу повідомлено про особливу важливість для нього такої справи, що зводило б нанівець власну оцінку судом обставин справи через призму необхідності чи доцільності проведення судового засідання. В умовах надмірного навантаження судів справами такий алгоритм дій явно б не сприяв процесуальній економії. 
З огляду на наведене, на переконання суду, судове засідання у справах незначної складності, які розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження, доцільно призначати та проводити у тому випадку, коли обставини справи та наявні у ній матеріали не дають у сукупності суду можливості надати правову оцінку спірним правовідносинам та вирішити спір без застосування тих процесуальних інструментів, вжиття яких можливо лише у судовому засіданні (наприклад, допит свідків, виклик спеціаліста, перекладача, проведення виїзного судового засідання тощо). Якщо ж вчинення таких процесуальних дій не є обов`язковим для розгляду та вирішення справи, судове засідання може не проводитися. 
Обставини даної справи, на переконання суду, не потребують обов`язкового проведення судового засідання для встановлення об`єктивної істини, а повний та всебічний розгляд справи, а також принцип змагальності процесу, про які вказує позивач, є загальною процесуальною вимогою для кожного судового провадження, незалежно від того, проводиться судове засідання у справі чи ні. Крім того, суд зауважує, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання не позбавляє учасника процесу можливості надати будь-які докази чи письмові документи чи надати пояснення, виклавши їх у письмовій формі.
Також суд зауважує, що практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 8 грудня 1983 року у справі «Ахеn v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25.04.2002 року «VarelaAssalinocontrelePortugal», заява №64336/01). Так, y випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (не в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Крім цього, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.11.2006 (скарга 73053/01 «CASE OF JUSSILA v. FINLAND», суд вказав на те, що: "Європейський Суд не сумнівається в тому, що письмове провадження у справі часто може виявитись більш ефективним, ніж усний розгляд, для перевірки та забезпечення того, що платник податків надав точний звіт про свій майновий стан, підкріплений всіма необхідними документами. Суд не вважає переконливим довід заявника, що в ході розгляду цієї справи виникли міркування щодо достовірності, які потребували надання пояснень в усній формі.... та приймає довід держави-відповідача, що будь - які питання факту та питання права в цій справі могли бути належним чином розглянуті та вирішені на підставі матеріалів, наданих у письмовому вигляді. ... Оскільки заявнику була надана повна можливість наводити свої доводи у письмовому вигляді та надавати коментарі щодо відомостей, які надходили від податкових органів, Суд дійшов висновку, що вимоги справедливого судочинства були дотримані...".
З урахуванням викладеного, суд зазначає, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагає проведення судового засідання, а лише бажання учасника процесу усно викласти під час проведення судового засідання свої аргументи, які можуть бути висловлені письмово, не зумовлює необхідність проведення розгляду справи у порядку загального позовного провадження.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про розгляд справи у порядку загального позовного провадження.
Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
15 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мега Лайфсайенсіз» та компанією MEGA LIFESCIENCES PUBLIC COMPANY LIMITED (Таїланд) (далі також - Продавець або Виробник) було укладено контракт купівлі-продажу (постачання) фармацевтичної продукції CONTRACT № 15012022 від 15 січня 2022 року (далі також - Контракт № 15012022).
Відповідно до умов Контракту № 15012022, постачання товару здійснюється на постійній основі, а кількість, ціна та технічні характеристики товару визначаються у специфікаціях, оформлених належним чином та підписаних обома сторонами, які є невід`ємною частиною Контракту.
Контракт № 15012022 є чинним та пролонгований на підставі Додаткової угоди № 14 від 19 грудня 2024 року до 31 грудня 2026 року, що підтверджує тривалий характер господарських відносин між Позивачем та Виробником, а також стабільність договірних умов поставок.
З метою належного митного оформлення імпортованих товарів між Товариством, як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «КР Консалтинг», як декларантом, було укладено договір про надання послуг з митного декларування товарів від 30 вересня 2019 року № 142. 
Відповідно до умов зазначеного договору Товариство доручило, а ТОВ «КР Консалтинг» прийняло на себе зобов`язання щодо здійснення митного декларування товарів Позивача, які переміщуються через митний кордон України.
З метою митого оформлення імпортованих товарів Позивачем у встановленому законодавством порядку було подано митні декларації, в яких митна вартість товарів визначалася за основним методом - за ціною договору (вартістю операції) відповідно до умов Контракту №15012022 та на підставі повного пакета документів, передбачених Митним кодексом України.
Між цим, за результатом опрацювання поданих декларацій, відповідачем прийнято наступні рішення.
Рішення про коригування митної вартості №UA100180/2025/000048/3 віт 11.11.2025 (далі також - Рішення №1), прийняте Відповідачем на виконання рішення Держмитслужби від 05.11.2025 № 15/15-02-02/13/6398, яким було формально скасовано первинне рішення про коригування митної вартості від 10.09.2025 № UA100180/2025/000034/1.
При цьому, документально Рішення № 1 оформлено митним органом як оновлена редакція рішення від 10.09.2025 №UA100180/2025/0000034/1 (після розгляду скарги).
Вказаним Рішенням №1 Відповідач повторно відмовив у прийнятті заявленої Позивачем митної вартості та застосував резервний метод її визначення, мотивуючи це такими обставинами:
- до митного оформлення не були надані окремі документи, передбачені пунктом 6.3 Контракту № 15012022 (зокрема, копія сертифіката походження виробника, товарно- транспортні документи та розпорядження продавця на відвантаження), що на думку митного органу, могло впливати на правильність визначення митної вартості;
- пунктом 11.2 Контракту визначено строк його дії до 31.12.2022, а подана до митного оформлення додаткова угода № 18 не містить прямого положення про продовження строку дії Контракту, у зв`язку з чим Відповідач зробив висновок про можливу недійсність Контракту;
- невідповідність між банківськими реквізитами покупця, зазначеними у Контракті (АТ «Альфа-Банк»), та банком, вказаним у митній декларації (AT «Сенс Банк»), а також на відсутність банківських реквізитів у додатковій угоді № 18, що на думку митного органу, викликало сумніви щодо достовірності фінансових умов операції;
- з посиланням на відкриті джерела (youcontrol.com.ua) Відповідач дійшов висновку про пов`язаність покупця та продавця, оскільки єдиним власником Позивача є компанія-продавець - Виробник (Mega Lifesciencеs Public Company Limited);
- за результатами порівняння заявленої митної вартості з митною вартістю подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких здійснювалось у максимально наближений період, виявлено вищі рівні митної вартості, що на думку Відповідача свідчить про невідповідність заявленої вартості «дійсній вартості» товару відповідно до статті VII ГАТТ;
- відповідач дійшов висновку, що документи, подані декларантом, містять розбіжності та не містять усіх відомостей, необхідних для підтвердження числових значень складових митної вартості та ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті;
- на підставі наведеного Відповідач відмовив у митному оформленні товару за заявленою митною вартістю та визначив митну вартість відповідно до статті 64 МКУ із застосуванням резервного метод) (метод 2г), посилаючись на неможливість застосування інших методів визначення митної вартості.
Рішення про коригування митної вартості №UA100180/2025/000041/1 від 20.10.2025 (далі також - Рішення № 2), яким Відповідач відмовив у прийнятті заявленої Позивачем митної вартості та визначив її із застосуванням резервного методу, обґрунтовуючи наступними доводами:
- до митного оформлення було подано лише інвойс, тоді як пунктом 6.3 Контракту №15012022 передбачено надання також пакувального листа, копії сертифіката походження виробника, сертифіката якості українською мовою, товарно - транспортних документів та розпорядження продавця на відвантаження продукції, відсутність яких, на думку митного органу, могла впливати на правильність визначення митної вартості;
- положенням пункту 11.2 Контракту № 15012022 визначено строк його дії до 31.12.2022, також, подана до митного оформлення додаткова угода № 18 не містить умов щодо продовження строку дії Контракту, у зв`язку з чим Відповідач дійшов висновку про можливу недійсність Контракту;
- невідповідність між банківськими реквізитами покупця, зазначеними у Контракті (АТ «Альфа-Банк»), та банком, зазначеним у митній декларації (AT «Сенс Банк»), а також на відсутність банківських реквізитів у додатковій угоді № 19 від 04.08.2025, що, на думку митного органу, унеможливлює належну ідентифікацію банку, через який здійснюється оплата, та викликає сумніви щодо достовірності фінансових умов операції;
- за результатами порівняння заявленої митної вартості з митною вартістю подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких було здійснено у максимально наближений період, встановлено вищі рівні митної вартості, що на думку митного органу, свідчить про невідповідність заявленої митної вартості «дійсній вартості» товару відповідно до статті VII ГАТТ;
- Відповідач дійшов висновку, що документи, подані для підтвердження митної вартості, містять розбіжності та не містять усіх відомостей, необхідних для підтвердження числових значень складових митної вартості та ціни, що була фактично сплачена або підлягає салаті за товар;
- на підставі наведеного Відповідач, керуючись статтями 52, 54, 55, 58 та 64 МК України відмовив у митному оформленні товару за заявленою митною вартістю та визначив митну вартість із застосуванням резервного методу (метод 2т), покликаючись на неможливість застосування інших методів визначення митної вартості.
Рішення про коригування митної вартості №UA100180/2025/000042/1 від 21.10.2025 (далі - Рішення №3), яким Відповідач відмовив у прийнятті заявленої Позивачем митної вартості та визначив її із застосуванням резервною методу, мотивуючи це такими обставинами:
- до митного оформлення не було подано документи, передбачені пунктом 6.3 зовнішньоекономічного контракту № 15012022, зокрема пакувальний лист, копію сертифіката походження виробника, сертифікат якості українською мовою, товарно- транспортні доку менти та розпорядження продавця на відвантаження продукції;
- митний орган послався на пункт 11.2 Контракту № 15012022, відповідно до якого строк його дії визначено до 31.12.2022 та дійшов висновку про втрату чинності Контракту на момент митного оформлення;
- невідповідність між банком, зазначеним у Контракті як банк валютного нагляду (AT «Альфа-Банк»), та банком, зазначеним у графі 28 митної декларації (AT «Сенс Банк»), у зв`язку з чим, на думку митного органу, неможливо встановити, через який банк здійснювалась оплата за відповідну поставку;
- із посиланням на відкриті джерела (youcontrol.com.ua) Відповідач зазначив, що єдиним засновником/учасником Позивача є Продавець (Mega Lifеsciences Public Company Limited), яка одночасно виступає продавцем товару, при цьому у декларації митної вартості, на думку митного органу, не було зазначено інформацію про наявність взаємозв`язку між продавцем та покупцем;
- за результатами порівняння рівня заявленої митної вартості з митною вартістю подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких здійснювалося у максимально наближений період. Відповідач дійшов висновку, що заявлена митна вартість не ґрунтується на «дійсній вартості» товару у розумінні статті VII ГАГТ;
У той же час, відповідно до частини третьої статті 53 МКУ декларанту було направлено вимогу про надання додаткових документів, на виконання якої Позивач надав, зокрема, додаткову угоду № 4 від 10.02.2023 до зовнішньоекономічного контракту від 15.01.2022 № 15012022; видаткові накладні від 01.07.2025 № 200, від 28.01.2025 № 26: ліцензійний договір від 04.01.2016 № 1/16; копію митної декларації країни відправлення від 22.08.2025 № 307695610850; висновок Державного інформаційно-аналітичного центру моніторингу зовнішніх товарних ринків від 18.09.2025 № 54 (реєстраційний № 03-1/835 від 30.09.2025 року).
Водночас за результатами розгляду наданих додаткових документів Відповідач дійшов висновку, що вони не підтверджують формування ціни товару та числові значення складових митної вартості. Зокрема, митний орган зазначив, що:
- надані Позивачем видаткові накладні від 01.07.2025 № 200 та від 28.01.2025 № 26 не супроводжуються податковими накладними, що на думку Відповідача, унеможливлює підтвердження фінансових показників господарської операції;
- для розкриття механізму формування ціни продажу товарів Позивачем не надано виписки з бухгалтерських та банківських документів, за якими можливо перевірити відповідність сум прибутку, прямих і непрямих витрат, пов`язаних з імпортом, зберіганням та реалізацією товару на території України, а також порівняти ці показники з аналогічними показниками непов`язаних суб`єктів господарювання;
- ліцензійний договір від 04.01.2016 № 1/16 подано без додатку, передбаченого пунктом 1.2 такого договору, а саме без переліку знаків для товарів і послуг, які належать Ліцензіару та передаються Ліцензіату у безоплатне користування (невиключна ліцензія);
- копію митної декларації країни відправлення від 22.08.2025 № 307695610850 подано без перекладу українською мовою, що, на думку Відповідача, суперечить вимогам статті 254 Митного кодексу України;
- у висновку Державного інформаційно-аналітичного центру моніторингу зовнішніх товарних ринків від 18.09.2025 № 54 (реєстраційний № 03-1/835 від 30.09.2025) відсутня інформація щодо ціни на товар «ЮДЖІКА льодяники - по 400 льодяників від болю у горлі масою по 2.5 г у пластиковій банці», що на переконання митного органу, не дає можливості використати зазначений документ для підтвердження заявленої митної вартості;
- Відповідач зазначив, що Позивачем не подано окремі запитані документи, а саме: договори з третіми особами, пов`язані з поставкою товарів, виписки з бухгалтерської документації, а також каталоги, специфікації чи прайс-листи виробника товару, у зв`язку з чим митний орган дійшов висновку про неподання достовірних відомостей, які базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних та піддаються обчисленню;
- на підставі наведеного Відповідач, керуючись статтями 52, 54. 55, 58 та 64 МК України відмовив у митному оформленні товару за заявленою митною вартістю та визначив митну вартість із застосуванням резервного методу (метод 2г), посилаючись на неможливість застосування інших методів визначення митної вартості
Рішення Про коригування митної вартості №UA 100180/2025/000052/1 від 01.12.2025 (далі також - Рішення № 4), яким Відповідач відмовив у прийнятті заявленої Позивачем митної вартості га визначив її із застосуванням резервного методу, мотивуючи це такими обставинами:
- поставка товару за НМД віл 27.11.2025 № 25UA100I80512I93U4 здійснювалася на умовах СIР (СІР), які відповідно до правил Інкотермс 2010 передбачають обов`язок продавця укласти договір страхування вантажу. Разом з тим, на думку митного органу, декларантом не подано страхові документи та документи, що містять відомості про вартість страхування, чим, як вважає Відповідач, порушено вимоги пункту 8 частини другої статті 53 МК України;
- згідно з інвойсом від 15.09.2025 № INV-BR-DIR-2025090032 вартість поставки визначена на у мовах OP/SEA/KIEV із зазначенням морського перевезення у розмірі 2700 дол. США, водночас відсутні відомості щодо витрат на автомобільне перевезення товару за маршрутом Гданськ (Польща) - Київ (Україна). Інших документів, які б підтверджували витрати на навантажувально-розвантажувальні роботи та автомобільне перевезення, на думку Відповідача, до митного оформлення не подано, у зв`язку з чим митний орган дійшов висновку про непідтвердження повноти складових митної вартості, визначених пунктами 5 та 6 частини десятої статті 58 Митного кодексу України;
- за результатами порівняння рівня заявленої митної вартості з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких здійснювалося у максимально наближений до оцінюваної поставки період. Відповідач дійшов висновку, що заявлена Позивачем митна вартість є нижчою за митну вартість таких товарів та не ґрунтується на «дійсній вартості» товару у розумінні статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ);
- відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України Відповідач звернувся до декларанта з вимогою про надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості. На виконання такої вимоги Позивач надав, зокрема, ліцензійний договір від 04.01.2016 №1/16, копію митної декларації країни відправлення від 22.09.2025 №А022-1-6809-01466, видаткові накладні від 23.09.2025 №283 та від 04.11.2025 №328, висновки ДГІ «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків» від 18.09.2025 № 54 (реєстраційний №03-1/835 від 30.09.2025, поставка за інвойсом від 02.07.2025 №INV-BR-DIR- 2025070003) та від 13.11.2025 № 72 (реєстраційний №03-1/1382 від 17.11.2025, про продовження дії цінового висновку від 30.09.2025 №03-1/835), прайс-лист Виробника (Mega Lifesciences Public Company Limited) від 01.10.2025 б/н, страховий поліс (CERTIFICATE OF INSURANCE FOR EXPORT) від 24.09.2025 №10918.
Разом з тим, за результатами їх розгляду Відповідач дійшов висновку, що надані документи не підтверджують числові значення складових митної вартості, зокрема у зв`язку з тим, що прайс-лист не містить відомостей щодо періоду дії умов оплати, термінів поставки та системи знижок, а також не визначає конкретний географічний пункт поставки на умовах СІР. Крім того, митний орган зазначив про неподання перекладу митної декларації країни відправлення українською мовою відповідно до статті 254 МК України; неподання договорів із третіми особами, бухгалтерської документації, каталогів та специфікацій виробника товару.
Також Відповідач вказав, що Позивач не надав документального підтвердження включення до митної вартості витрат на навантаження, вивантаження, перевантаження та транспортування товару на маршруті від порту Гданськ до м. Києва, у зв`язку з чим, на думку митного органу, митна вартість товару була розрахована невірно.
- на підставі наведеного Відповідач, керуючись статтями 52, 54, 55, 58 та 64 МК України відмовив у митному оформленні товару за заявленою Позивачем митною вартістю та визначив митну вартість із застосуванням резервного методу (метод 2г), посилаючись на неможливість застосування методів визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних, подібних товарів, а також методів на основі віднімання та додавання вартості.
У подальшому, користуючись правом, визначеним частиною 8 ст. 55 МК України, Позивачем у відповідь на кожне з рішень про коригування митної вартості надавав Відповідачу вичерпні письмові пояснення та значний пакет додаткових документів, зокрема: ліцензійні договори, страхові поліси, договори на перевезення, листи від виробника та агента-експедитора, бухгалтерську документацію щодо реалізації товару на території України, а також інші документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а саме:
- супровідний лист вих. №76 від 24.11.2025 щодо рішення №1;
- супровідний лист вих. №81 від 17.12.2025 щодо рішення №2;
- супровідний лист вих. №82 від 17.12.2025 щодо рішення №3;
- супровідний лист вих. №84 від 05.01.2026 щодо рішення №4.
Проте, у відповідь на подання Позивачем додаткових документів до Рішення №1 відповідно до частини восьмої статті 55 МКУ, листом Київської митниці від 02.12.2025 № 7.8-2/15-02/13/22521, за результатами розгляду поданих Позивачем додаткових документів Відповідач дійшов висновку про непідтвердження числових значень складових митної вартості, зокрема витрат на транспортування та страхування.
При цьому, Відповідач послався на відсутність документального підтвердження вартості автомобільного перевезення з порту Гданськ до м. Києва, розбіжності у транспортних документах та маршруті перевезення, відсутність банківських документів щодо оплати транспортно-експедиторських послуг, оформлення страхового сертифіката на продавця, а не покупця, пов`язаність сторін зовнішньоекономічної операції та, на думку митного органу, недоведеність відсутності впливу такого взаємозв`язку на ціну товару.
За результатами розгляду поданих Позивачем додаткових документів до Рішення № 2 відповідно до ч. 8 ст. 55 МК України Київською митницею прийнято рішення № 7.8-1/15-02/13/24306 від 25.12.2025, яким Відповідач відмовив у визнанні заявленої митної вартості та у скасуванні Рішення № 2, з посиланням на:
- надані документи не підтверджують у повному обсязі витрати на транспортування товару до місця ввезення на митну територію України, зокрема витрати, пов`язані з перевезенням товару з порту Гданськ (Республіка Польща) до м. Києва, а також витрати на зберігання, перевантаження та транспортування зі спеціальним температурним режимом у країні транзиту. Відповідач зазначив про відсутність договорів, рахунків, актів виконаних робіт та платіжних документів від перевізників, залучених до перевезення товару, а також копії митної декларації Республіки Польща;
- Відповідач послався на невідповідність між даними коносаменту CMR та митної декларації країни відправлення, зокрема щодо номерів коносаментів, пункту призначення вантажу та загальної вартості інвойсу, що, на думку митного органу, унеможливлює перевірку маршруту транспортування та складових митної вартості;
- зазначено, що страховий сертифікат оформлено на користь Продавця (Mega Lifesciences Public Company Limited), тоді як умовами Контракту № 15012022 передбачено обов`язок Покупця також забезпечити страхування продукції. Крім того, Відповідач звернув увагу на невідповідність між датою інвойсу та датою оформлення страхового сертифіката, а також на відсутність документів, що підтверджують вартість страхування з боку Позивача;
- умови Контракту № 15012022 не містять чітких положень щодо формування ціни товару, а тому митному органу неможливо встановити всі складові митної вартості та перевірити їх числові значення. А також, що наданий висновок ДП «Держзовнішінформ» від 13.11.2025 № 72 (реєстраційний №03-1/1382 від 17.11.2025) не може бути врахований як належний доказ митної вартості у зв`язку з його невідповідністю вимогам Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав»;
- відповідач підтвердив наявність взаємозв`язку між Продавцем і Товариством та дійшов висновку, що Позивач не довів відсутність впливу такої пов`язаності на рівень ціни товару відповідно до ч. 18 ст. 58 МКУ. За результатами порівняльного аналізу митниця вказала на митне оформлення подібних товарів за вищою митною вартістю.
У відповідь на подані Позивачем додаткові документи та письмові пояснення до Рішення №3 відповідно до частини восьмої статті 55 МКУ, Київською митницею було прийнято лист №7.8- 1/15-02/13/24307 від 25.12.2025, яким Відповідач відмовив у визнанні заявленої митної вартості та у скасуванні Рішення № 3, з наступних підстав:
- Відповідач дійшов висновку, що подані документи не підтверджують усі числові значення складових митної вартості товару та містять розбіжності, які унеможливлюють перевірку правильності її визначення;
- Відповідач зазначив про відсутність документального підтвердження витрат на транспортування товару на ділянці від порту Гданськ (Республіка Польща) до місця ввезення на митну територію України, включаючи витрати на перевантаження, зберігання у країні транзиту та автомобільне перевезення, а також про ненадання копії митної декларації Республіки Польща, за якою товар переміщувався до України;
- Відповідач послався на наявність суперечностей між транспортними та комерційними документами, зокрема щодо маршруту перевезення, номерів контейнерів, перевізників, а також невідповідність відомостей, зазначених у митній декларації країни відправлення, даним інвойсу. поданого до митного оформлення;
- також митним органом було висловлено сумніви щодо підтвердження витрат на страхування товару, оскільки страхувальником у страховому сертифікаті зазначено Продавця, тоді як умовами Контракту № 15012022 передбачено обов`язок покупця забезпечити страхування, а документи щодо вартості страхування, де страхувальником виступає Позивач, не були надані;
- окремо Відповідач вказав на те, що положення Контракту № 15012022. на його думку, не містять чіткого механізму формування ціни товару, що унеможливлює визначення та перевірку складових митної вартості, зокрема витрат на транспортування. страхування, навантаження, вивантаження та обробку товарів;
- подані висновки ДП «Держзовнішінформ» не можуть бути використані як належне підтвердження митної вартості у зв`язку з їх невідповідністю вимогам Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав»;
- Відповідач звернув увагу на те, що у декларації митної вартості не було зазначено взаємозалежність між продавцем та покупцем, тоді як за інформацією з відкритих джерел, сторони є пов`язаними особами. За результатами проведеного митним органом порівняльного аналізу було зроблено висновок, що взаємозв`язок сторін вплинув на рівень заявленої митної вартості.
Крім цього, у відповідь на подання Позивачем додаткових документів до Рішення № 4 відповідно до частини восьмої статті 55 МК України Київська митниця листом № 7.8-2/15-02/13/712 від 13.01.2026 року повідомила про результати їх розгляду та відмовила у скасуванні Рішення № 4, з наступних підстав:
- митний орган зазначив про наявність розбіжностей у транспортних документах та сумнівів щодо маршруту перевезення товару, посилаючись на відомості, зазначені в СМR та коносаменті, а також на участь у перевезенні декількох осіб, які на думку митниці, не ідентифікуються із поставкою оцінюваного товару. При цьому Відповідач вказав на відсутність документів, що підтверджують вартість транспортних послуг, наданих такими особами;
- крім того, митний орган дійшов висновку про непідтвердження витрат на страхування, посилаючись на те, що страхувальником у страховому сертифікаті зазначено продавця, а також на затвердженням Відповідача, суперечності між датою інвойсу та датою оформлення страхового сертифіката. На цій підставі Київська митниця зробила висновок про неможливість визначення складових митної вартості кількісно та документально;
- також Відповідач визнав недостатнім доказом заявленої митної вартості висновок ДП «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків», посилаючись на його невідповідність вимогам Національного стандарту № 1, без здійснення оцінки поданого документа у взаємозв`язку з іншими матеріалами справи;
- окремо, Відповідач повторно послався на пов`язаність сторін зовнішньоекономічної операції та, за результатами власного порівняльного аналізу з використанням інформаційних баз митних органів, дійшов висновку про вплив такого взаємозв`язку на ціну товару. При цьому Відповідач зазначив про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості у зв`язку з недотриманням, на його думку, вимог частини вісімнадцятої статті 58 Митного кодексу України.
Не погоджуючись з рішеннями відповідача про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.
Відповідно до положень статті 49 Митного кодексу України (далі МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною 1 статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з частиною 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
За правилами частини 1 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Частиною 2 статті 53 МК України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до частини 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Частиною 4 статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:
1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;
2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;
3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Частинами 1-3 статті 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частиною 5 статті 54 МК України передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:
1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;
2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;
3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;
4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;
5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;
6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Зокрема, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – четверті статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. (частина 6 вказаної статті МК України).
Відповідно до частини 12 статті 264 МК України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи митного органу.
Згідно з частини 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів митний орган за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів (частина 7 статті 55 МК України).
Положення статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно достатті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:
1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;
б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);
в) не впливають значною мірою на вартість товару;
2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;
3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;
4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Частиною 2 статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Стосовно доводів контролюючого органу щодо протиправності використання Контракту №15012022 та товаросупровідних документів при визначенні митної вартості, суд зазначає наступне.
Під час прийняття Рішення № 1 та Рішення № 2 Київська митниця навела ідентичні доводи щодо нібито відсутності чинності Контракту № 15012022 на момент митного оформлення, зазначивши, зокрема, таке:
«В контракті №15012022 від 15.01.2022 у п. 11.2 вказано, що контракт дійсний до 31 грудня 2022 року. Також до митного оформлення подано додаткову угоду №18 до контракту купівлі-продажу № 15012022 від 15.01.2022, в якій не вказано подовження дії контракту. До митного оформлення не була подано жодного доповнення до контракту, де було б вказано актуальність даного контракту. Недійсність контракту може впливати на правильність визначення митної вартості».
Під час надання додаткових документів за процедурою, встановленою ч.8 ст. 55 МК України. Позивачем були надані додаткові пояснення та підтверджуючі документи, строк дії Контракту № 15012022 продовжено Додатковою угодою № 14 від 19.12.2024 року, якою прямо передбачено пролонгацію Контракту № 15012022 до 31 грудня 2026 року. Зазначена Додаткова угода є належним і достатнім доказом продовження строку дії Контракту №15012022 та підтверджує його акту актуальність та чинність у період, що охоплює дати митного оформлення спірних товарів.
Таким чином, посилання Відповідача на закінчення строку дії Контракту № 15012022 були спростованими поданими документами та не можуть слугувати законною підставою для коригування митної вартості товарів.
Під час прийняття Рішення №1 та Рішення №2 Відповідач дійшов висновку про нібито ненадання Позивачем документів, передбачених пунктом 6.3 Контракту № 15012022, що, на думку митного органу, може ставити під сумнів правильність визначення митної вартості товарів.
Проте, з такими висновками контролюючого органу суд не погоджується, виходячи з наступного.
Під час надання додаткових документів за процедурою, встановленою ч.8 ст. 55 МК України, Позивачем на підтвердження виконання вимог пункту 6.3 Контракту № 15012022 та факту належного документального оформлення поставки Товариством було подано повний пакет документів, який у сукупності підтверджує походження, відвантаження та митну вартість товару, а саме:
- сертифікат походження (довідковий номер С02025-972-00988778 від 14.07.2025) та Сертифікат походження (довідковий номер VN-UA 25/02/067431В від 11.09.2025), що прямо спростовує твердження про його відсутність;
- міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR);
- експортна декларація від 04.07.2025 року та експортна декларація від 22.08.2025 року;
- коносамент INV-BR-DIR-2025070003 від 10.07.2025 та Коносамент від 27.08.2025.
Тому, зазначені документи підтверджують факт експорту товару, його відвантаження Продавцем, а також передачу товару перевізнику/Товариству, і за своєю правовою природою та змістом є належним підтвердженням виконання обов`язків Продавця, що відповідає вимогам пункту 6.3 Контракту №15012022.
Таким чином, твердження Відповідача про відсутність товарної накладної ТЗ та розпорядження продавця на відвантаження продукції с формальними та не враховують особливості міжнародних перевезень і документообігу.
Стосовно посилань відповідача на невідповідності банківських реквізитів, суд зазначає таке.
Розбіжність у найменуванні банків повністю спростовується Додатковою угодою №4 від 10.02.2023 року до Контракту №15012022, якою сторони погодили зміну реквізитів Товариства у зв`язку зі зміною назви акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» на акціонерне товариство «СЕНС БАНК». При цьому жодних змін щодо самого банківського рахунку, банківської установи чи порядку здійснення платежів не відбулося, а зміна має виключно формальний характер та зумовлена корпоративним перейменуванням банку.
Відповідно, зазначення у митних деклараціях банку АТ «СЕНС БАНК» повністю відповідає чинним договірним умовам та фактичним обставинам здійснення платежів і не може свідчити про недостовірність заявленої митної вартості.
Що стосується посилань Відповідача на відсутність банківських реквізитів у Додаткових угодах №18 від 01.04.2025 та № 19 від 04.08.2025, то такі доводи є безпідставними, оскільки зазначені додаткові угоди не змінювали та не стосувалися платіжних реквізитів сторін, а відтак не містили обов`язку повторного зазначення банківських даних, які вже були визначені Контрактом №15012022 та Додатковою угодою №4 від 10.02.2023 року.
Наявність або відсутність банківських реквізитів у таких додаткових угодах жодним чином не впливає на ціну товару, умови оплати чи факт недійсності платежу, а отже не може бути правовою підставою для сумнівів у правильності визначення митної вартості товару.
Таким чином, зауваження Відповідача щодо невідповідності банківських реквізитів ґрунтуються на формальному підході, не підтверджуються матеріалами справи та не є законною підставою для коригування митної вартості товарів.
Крім цього, відповідачем висловлено зауваження щодо ліцензійних платежів (роялті) та відсутності Ліцензійного договору, з даного приводу суд наголошує на такому.
Під час прийняття Рішення № 1, Рішення № 2 та Рішення № 3 Відповідач посилається на положення частини 3 статті 53 МКУ та зазначає, що ненадання або неповне надання Ліцензійного договору нібито позбавляє митний орган можливості перевірити, чи підлягають включенню до митної вартості товарів ліцензійні платежі (роялті).
Зокрема, щодо Рішення №1 та Рішення №2 Київська митниця вказує, що «декларантам не надано на вимогу митного органу ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та сумовою продажу оцінюваних товарів», що, на думку митного органу, свідчить про те, що «документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті».
Щодо Рішення № 3 додатково зазначено, що за результатами розгляду додатково поданих документів встановлено, що «Ліцензійний договір від 04.01.2016 № 1/16 надано без передбаченого пунктам 1.2 Додатку з перелікам Знаків на товари та послуги, які належать Ліцензіару та надаються у безкоштовне використання (невиключну ліцензію) Ліцензіату». На цій підставі Відповідач дійшов висновку що надані документи нібито «містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості» та «не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів».
Як вбачається з матеріалів справи, з метою усунення зазначених зауважень Позивачем під час подання додаткових документів за процедурою, передбаченою ч. 8 ст. 55 МКУ було подано Ліцензійний договір № 1/16 від 04 січня 2016 року, а також Додаток №1 від 04.01.2026 року та Додаток № 2 від 25.10.2016 року до нього, які містять вичерпний перелік знаків для товарів і послуг, право на використання яких надається Ліцензіату.
Аналіз змісту вказаних документів дозволяє дійти висновків, про те, що право на використання знаків для товарів і послуг надається Ліцензіату (Позивачу) на умовах «безкоштовного використання», що прямо зафіксовано у тексті, який зазначено Київською митницею під час ухвалення Рішення №3, а самі ліцензійні платежі не пов`язані з імпортом товарів за Контрактом №15012022, не є умовою їх продажу та не формують їх вартість.
Таким чином, надання повного тексту Ліцензійного договору з додатками спростовує твердження митного органу про «недостовірність відомостей» та підтверджує, що склад митної вартості був визначений Позивачем правильно та у повній відповідності до вимог ст. 58 МКУ.
Щодо доводів представника відповідача щодо непідтверджених витрат на перевезення та навантажувально-розвантажувальних робіт, суд зазначає наступне.
Відповідач мотивує прийняття Рішення №1 та Рішення №4 тим, що Позивачем документально не підтверджено включення до митної вартості витрат на транспортування та обробку вантажу на шляху від порту Гданськ (Польща) до м. Київ (Україна).
Наведені твердження Відповідача є безпідставними та ґрунтуються на невірному тлумаченні умов поставки СІР, а також на помилковому покладенні на Позивача обов`язку з підтвердження витрат, які ним фактично не понесені.
Згідно з умовами Контракту №15012022 поставка товарів здійснюється на умовах СІР Київ відповідно до Incoterms 2010. Відповідно до цих умов Продавець ("МЕГА ЛАЙФГАЙЕНСІЗ ПАБЛІК КОМПАНІ ЛІМІТЕД", Таїланд) зобов`язаний за власний рахунок організувати та оплатити транспортування товару до погодженого місця призначення, включаючи всі етапи перевезення, можливі перевантаження, навантажувально-розвантажувальні роботи, зберігання та інші супутні логістичні операції, якщо інше прямо не передбачено договором.
Отже, Покупець (Позивач) не несе витрат на транспортування товару за маршрутом Гданськ - Київ та на навантажувально-розвантажувальні роботи, та відповідно не здійснює окремих платежів за такі послуги та не володіє первинними транспортними чи експедиторськими документами щодо їх вартості.
Суд погоджується з тим фактом, що в інвойсі окремо зазначено морський фрахт (SEA FREIGHT), проте, таке зазначення не спростовує умов поставки СІР та не означає, що подальше автомобільне перевезення оплачується Позивачем. Така деталізація інвойсу відображає внутрішню структуру логістики Продавця («МЕГА ЛАЙФСАЙЕНСІЗ ПАБЛ1К КОМПАНІ ЛІМІТЕД», Таїланд) і не змінює договірної ціни товару, яка за умовами СІР включає всі витрати з доставки до м. Київ.
З метою усунення сумнівів митного органу Позивачем додатково було надано документи за процедурою, встановленою ч. 8 ст. 55 МКУ, які підтверджують, що організація та оплата транспортування здійснювалися саме Продавцем, зокрема:
- лист «МЕГА ЛАЙФСАЙЕНСІЗ ПАБЛІК КОМПАНІ ЛІМІТЕД" (Таїланд) від 10 листопада 2024 року, яким продавець підтверджує оплату вартості доставки товару до адреси покупця (вул. Ремонтна, 13);
- договір № AFZ 015-06.17 від 01.03.2017 року, укладений між Продавцем («МЕГА ЛАЙФСАЙЕНСІЗ ПАБЛІК КОМПАНІ ЛІМІТЕД», Таїланд) та Агентом Assstra Fonvarding AG , який регулює питання транспортування та перевантаження товару. Також додано Додаткову угоду № 1 від13.05.2022 року до Договору № AFZ 015-06.17 від 01.03.2017 року стосовно пролонгації договору транспортування та перевантаження товару;
- Лист Агента Asstra Forwarding AG у якому підтверджено, що Asstra Forwarding AG надавала експедиторські послуги щодо вантажу, відправленого з Республіки Польща (м. Гданськ) до м. Київ (Україна) автомобільним транспортом з державними реєстраційними номерами НОМЕР_1 / НОМЕР_2 відповідно до CMR № 61121313512. У листі зазначено, що експедиторські послуги включали: проведення навантажувально-розвантажувальних робіт на складі у Польщі; оформлення митного документа ТІ; доставку вантажу до м. Київ (вул. Ремонтна. 13).
Таким чином, надані документи підтверджують, що витрати на автомобільне перевезення, перевантаження та інші логістичні операції не є витратами Покупця (Позивача), а є вже включеними до договірної ціни товару і також, не утворюють додаткових складових митної вартості, які підлягають окремому декларуванню.
Отже, відсутність у Позивача окремих документів щодо вартості автомобільного перевезення та навантажувально-розвантажувальних робіт є прямим наслідком виконання умов поставки СІР, а не порушенням вимог митного законодавства, і не може свідчити про неповноту чи недостовірність заявленої митної вартості товарів.
Стосовно посилань відповідача на не підтвердження вартості страхування товару, суд зазначає наступне.
Згідно з умовами Контракту №15012022 та Incoterms 2010 поставка товару здійснюється на умовах СІР, відповідно до яких обов`язок щодо організації та оплати страхування вантажу покладається на Продавця, якщо інше прямо не передбачено договором. Формулювання пункту 4.1 Контракту про те, що Покупець «також має забезпечити страхування», не змінює розподілу витрат за умовами СІР і не свідчить про обов`язок Покупця нести витрати на страхування у межах конкретних поставок, за якими страхування фактично було здійснене Продавцем. У даному випадку йдеться про страхування товару після митного оформлення.
На підтвердження страхування товару з боку Продавця Позивачем були надані: Страховий поліс № 10918. Страхові сертифікати № 6997365003847 та № 6997365004013, а також Лист від Продавця Mega Lifesciences Public Company Limited (Таїланд), яким підтверджено оплату страхових премій Продавцем. Сума страхування у розмірі 110% від вартості товару є стандартною міжнародною практикою страхування (вартість + 10% очікуваного прибутку), що передбачено і правилами Incoterms.
Зазначені документи підтверджують, що страхування вантажу було здійснено Продавцем (Mega Lifesciences Public Company Limited. Таїланд) за власний рахунок, а страхова сума визначена відповідно до загальноприйнятої міжнародної практики — у розмірі 110 % від інвойсної вартості товару. Такий підхід є стандартним у міжнародній торгівлі та не свідчить про будь-які порушення або невідповідності у визначенні митної вартості.
Також, суд враховує ту обставину, що на момент складання інвойсу Продавцю (Mega Lifesciences Public Company Limited, Таїланд) нібито не були відомі витрати на страхування, є формальним та не враховує специфіку зовнішньоекономічних операцій. Інвойс відображає узгоджену договірну ціну товару, яка за умовами СІР вже включає витрати на транспортування та страхування, тоді як страховий сертифікат є підтвердним документом, що оформлюється після фактичного укладення договору страхування та не впливає на склад ціни товару, і не покладає додаткового тягаря страхування на Позивача.
Такий підхід узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі №160/3795/19 від 11.09.2024, де вказано, що усі витрати, що впливають на митну вартість (зокрема страхування та транспортування), уже включені продавцем до ціни товару за умовами поставки СІР за Incoterms 2010 та не підлягають повторному коригуванню. Суд прямо зазначив, що за таких умов покупець не несе додаткових витрат, а фактурна вартість охоплює всі необхідні складові.
З приводу виявленої невідповідності щодо не надання податкових декларацій, суд наголошує на такому.
Зазначені висновки митного органу не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам митного законодавства. Відповідно до частини другої статті 53 МК України вичерпний перелік документів, що підтверджують митну вартість товарів, включає, зокрема: зовнішньоекономічний контракт, інвойс, платіжні документи (за наявності), транспортні документи (за умови, якщо витрати на перевезення не включені у вартість товару), а також страхові документи — у разі здійснення страхування. Податкові накладні, які відображають операції з реалізації товару на митній території України, не належить до обов`язкових документів для підтвердження митної вартості імпортованого товару.
В той же час, з метою усунення розбіжностей та підтвердження прозорості своєї діяльності надано копії відповідних документів. Зокрема, до матеріалів справи додані:
- податкова накладна № 4 від 01.07.2025 (до видаткової накладної № 200 від 01.07.2025);
- податкова накладна № 38 від 28.01.2025 (до видаткової накладної № 26 від 28.01.2025);
- податкова накладна № 3 від 04.11.2025 (до видаткової накладної № 328 від 04.11.2025);
- податкова накладна № 42 від 23.09.2025 (до видаткової накладної № 283 від 23.09.2025).
Таким чином, твердження митного органу про ненадання податкових накладних не відповідає дійсності та спростовується поданими документами. Зауваження Відповідача щодо ненадання податкових накладних та бухгалтерських документів є необґрунтованими, такими, що виходять за межі предмета митного контролю, та не можуть бути підставою для сумнівів у правильності визначення митної вартості товару.
При наданні оцінці доводів контролюючого органу щодо пов`язаності осіб ти її впливу на ціну, суд враховує таке.
Відповідач під час прийняття Рішення № І послідовно посилається на корпоративну пов`язаність Покупця (Позивача) та Продавця (Mega Lifesciences Public Company Limited, Таїланд) як на підставу для сумнівів у достовірності заявленої митної вартості.
Щодо Рішення №1 Відповідач зазначає: «Відповідно до сайту youcontrol.com.ua власникам компанії ТОВ "МЕГА ЛАЙФСАЙЕНСІЗ" є "Mega Lifesciences Public Company Limited" (100%). До митного оформлення подано контракт №15012022 від 15.01.2022. укладений між ТОВ "МЕГА ЛАЙФСАЙЕНСІЗ" компанією Alega Lifesciences Public Company Limited (Таїланд), яка виступає продавцем товару. Таким чином, є підстави вважати, що покупець та продавець пов`язані між собою».
В оскаржуваному Рішенні №4 Відповідач обмежився виключно констатацією факту корпоративної пов`язаності, не навівши жодного фінансового аналізу, порівняльних розрахунків або економічного обґрунтування, які б свідчили про вплив такої пов`язаності на рівень заявленої митної вартості.
Водночас, відповідно до п. 4 ч. 1 та ч. 12 ст. 58 МК України сам по собі факт пов`язаності між покупцем і продавцем не є підставою для визнання митної вартості операції неприйнятною. Митний орган зобов`язаний встановити, чи вплинули такі взаємовідносини на формування ціни товару, шляхом аналізу умов продажу та економічних показників.
Згідно з ч. 13 ст. 58 МК України у разі якщо митний орган вважає, що пов`язаність сторін вплинула на ціну, він зобов`язаний надати декларанту письмове обґрунтування такого впливу, з відповідними розрахунками. При цьому ч. 14 ст. 58 МК України прямо встановлює, що за відсутності таких доводів вважається, що пов`язаність сторін не вплинула на ціну оцінюваних товарів.
Крім того, для усунення будь-яких сумнівів щодо ринкової ціни Позивачем було надано Висновок ДП «Держзовнішінформ» № 54 від 18.09.2025 року (реєстраційний №03-1/835 від 30.09.2025) та Висновок № 72 від 13.11.2025 року (реєстраційний №03-1/1382 від 17.11.2025), які підтверджують відповідність контрактної ціни рівню цін виробника та ринковим умовам. Також подано прайс-лист Продавця/Виробника від 01.10.2025 року, що засвідчує стандартний характер застосованої ціни.
Таким чином, доводи Відповідача щодо впливу пов`язаності осіб на заявлену митну вартість є необґрунтованими, формальними та такими, шо не відповідають вимогам ст. 58 МКУ, а отже не можуть слугувати підставою для коригування митної вартості та застосування резервного методу її визначення.
Крім цього, суд зауважує, що у Рішенні №3 Відповідач, обґрунтовуючи сумніви у достовірності заявленої митної вартості, посилається на відсутність у висновку Державного інформаційно-аналітичною центру моніторингу зовнішніх товарних ринків від 18.09.2025 №54 (реєстраційний № 03-1/835 від 30.09.2025) інформації щодо ціни на окрему товарну позицію, а саме: «У висновку Державного інформаційно-аналітичного центру моніторингу зовнішніх товарних ринків від 30.09.2025 № 03-1/835 відсутня інформація іншої ціни на товар «ЮДЖІКА льодяники - по 400 льодяників від болю у горлі масою по 2.5 г в пластиковій банці».
Проте, як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження ринкової та достовірної задекларованої митної вартості Товариством було подано Висновок ДП «Держзовнішінформ» № 73 від 13.11.2025 року (реєстраційний №03-1/1452 від 21.11.2025) у якому прямо зазначено, що ціна на дієтичну добавку «ЮДЖІКА льодяники № 400» у пластиковій банці становить 6.50 доларів США за упаковку, що повністю співпадає з ціною, задекларованою Товариством у відповідній митній декларації.
Таким чином, на момент прийняття Відповідачем Рішення № 3 у митного органу були наявні належні докази, які підтверджували відповідність заявленої ціни ринковому рівню саме щодо спірного товару.
Також вартий уваги той факт, що контролюючий орган не може застосовувати інформаційні бази митних органів для уточнення митної вартості, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 58 МК України основою для визначення митної вартості є ціна угоди, тобто фактично сплачена або така, що підлягає сплаті за товари при їх продажу на експорт в Україну. Саме цей метод (перший) є пріоритетним і застосовується у всіх випадках, коли декларантом подано належним чином оформлені документи, що підтверджують числові значення митної вартості.
Так, за інвойсом і контрактом, товари «LIVOLIN FORTE», «VITACAP ACTIVE» та «ZEMAN» мають відповідні ціни - 12 958,00 USD, 10 359,30 USD та 21 870,00 USD, що кореспондується з даними у Специфікації до контракту. Маса нетто і брутто, зазначена у товаросупровідних документах, дає ціну за 1 кг нетто: «LIVOLIN FORTE» — близько 26,35 USD/кг, «VITACAP ACTIVE» - близько 17,02 USD/кг, «ZEMAN» — близько 37,4 USD/кг, що збігається з показниками попередніх імпортів цих самих товарів, оформлених раніше. Це підтверджує сталість рівня контрактних цін і відсутність підстав для їх коригування.
Таким чином, формальне порівняння митної вартості оцінюваною товару з даними інформаційної бази митних органів не може вважатися доказом заниження митної вартості та не є підставою для відмови у застосуванні першого методу визначення митної вартості (за ціною договору). Верховний Суд у постанові від 17 листопада 2020 року у справі №804/5249/16 підтвердив, що інформація про інший рівень вартості не може бути самостійною підставою для невизнання митної вартості, документально підтвердженої декларантом.
Окрім цього, Верховний Суд у постанові від 25.02.2021 у справі № 810/3295/17 вказав, що спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР), лише рекомендації посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах само по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників даних АСАУР.
Судова практика неодноразово наголошувала, що відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень. В основу такого підходу лягли висновки про те, що торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).
Тому, відомості, що містяться в інформаційних базах митних органів, не є належним і достатнім доказом для визначення митної вартості конкретного товару та не можуть самостійно обґрунтовувати коригування.
Виходячи з наведеного суд доходить висновку, що доводи, які зазначені відповідачем у рішеннях про коригування митної вартості та електронному повідомленні не є підставою для коригування митної вартості товару, оскільки в документах відсутні розбіжності що впливають на митну вартість, або ознаки підробки. Не надано доказів того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.
Суд акцентує увагу на тому, що надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що була сплачена за ці товари. У відповідача були в наявності всі документи, які підтверджували митну вартість товару за ціною договору.
Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування.
Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, а також обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Відповідно до пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, що зареєстровані в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за № 883/21195, визначено, що в разі здійснення коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів чи за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу до того ж зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, зазначеною у постанові від 19.06.2018 у справі №826/6346/16, провадження №К/9901/36092/18, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номерів та дат митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 31.01.2018 у справі №813/7272/13-а (К/9901/3036/18), від 02.03.2018 у справі №804/2997/17 (К/9901/4472/17).
Згідно з правовою позицією, наведеною Верховним Судом у постанові від 23.10.2020 у справі №820/3231/16, провадження № К/9901/45484/18, у рішенні про коригування заявленої митної вартості митний орган повинен навести обґрунтований математичний розрахунок ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної митницею в оскаржуваному рішенні.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, зазначеної у постанові від 12.10.2021 у справі № 300/3386/20, касаційне провадження № К/9901/33581/21, визначено, що «дотримання умов прийняття рішення про визначення митної вартості в поєднанні з належним обґрунтуванням необхідності їх застосування є підтвердженням правомірності рішенням. Поряд з цим, порушення будь якої умови, під час прийняття рішення, є підставою для визнання такого рішення протиправним та скасування».
Відповідач у спірному рішенні не навів обґрунтування числового значення визначеної митної вартості товарів та фактів, які вплинули на таке коригування, чим не виконав вимоги статті 55 МК України. Крім цього, не вказав у спірному рішенні пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних товарів, комерційних умов чим не виконав вимоги Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів.
Проаналізувавши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, суд дійшов висновку, що відповідач не довів, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару, та що в документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за резервним методом, прийняв оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів.
За визначенням частини першої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Достатніми, у розумінні частини першої статті 76 КАС України, є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За змістом частини другої вищезазначеної правової норми процесуального закону, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Разом з тим частина перша статті 77 КАС України покладає на кожну сторону обов`язок довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відтак, беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Позивачем сплачено судовий збір в сумі 25474,71 грн. згідно платіжної інструкції №17400 від 24.02.2026 року, тому ці витрати, з урахуванням положень статті 139 КАС України, враховуючи задоволення позову, слід присудити на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Лайфсайенсіз» до Київської митниці про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості – задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати:
Рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів № UA100180/2025/000048/3 від 11.11.2025, залишене без змін остаточним рішенням Київської митниці № 7.8-2/15-02/13/22521 від 02.12.2025, прийнятим за результатами розгляду поданих Позивачем додаткових документів.
Рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів № UA100180/2025/000041/1 від 20.10.2025, залишене без змін остаточним рішенням Київської митниці №7.8-1/15-02/13/24306 від 25.12.2025, прийнятим за результатами розгляду поданих Позивачем додаткових документів.
Рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів № UA100180/2025/000042/1 від 21.10.2025, залишене без змін остаточним рішенням Київської митниці №7.8-1/15-02/13/24307 від 25.12.2025, прийнятим за результатами розгляду поданих Позивачем додаткових документів.
Рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів № UA100180/2025/000052/1 від 01.12.2025, залишене без змін остаточним рішенням Київської митниці №7.8-2/15-02/13/712 від 13.01.2026, прийнятим за результатами розгляду поданих Позивачем додаткових документів.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці (03124, місто Київ, бульв. Вацлава Гавела, будинок 8А, код ЄДРПОУ 43997555) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Лайфсайенсіз» (03680, місто Київ, вулиця Радищева, будинок 10/14, корпус А, офіс 209, код ЄДРПОУ 39405050) судовий збір у розмірі 25474 (двадцять п`ять тисяч чотириста сімдесят чотири гривні) 71 коп.
Рішення складено у повному обсязі та підписано 15 червня 2026 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Кочанова П.В.