Справа № 463/1465/26
Провадження № 2/463/1175/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2026 року    м.Львів

Личаківський районний суд м. Львова в складі: 

головуючого судді - Яворського С.Й.
за участю секретаря с/з - Станько Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:
позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №000210314988 від 11.03.2021 року у розмірі 20 613,54 гривень, посилаючись на ухилення відповідача від виконання договірного зобов`язання у добровільному порядку.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11.03.2021 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА», ідентифікаційний код юридичної особи - 41762679 та відповідачем ОСОБА_1 РНОКПП(ІПН): НОМЕР_1 укладено Договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №000210314988. Договір укладено в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту (далі - Оферта), що опублікована на веб сайті www.forzacredit.com.ua, підписана електронним цифровим підписом ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА» та акцептована ОСОБА_1 , 11.03.2021 року, шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч.6 і 12 п.1 ст.3, ст.12, п.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», ч.1 ст.205 Цивільного Кодексу України) Заяви-формуляра про акцептування оферти №000210314988 від 11.03.2021 року про прийняття пропозиції ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА» укласти Договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту на визначених умовах. Генерація і надсилання одноразового ідентифікатора, використаного для підписання Заявки і, відповідно, укладення Договору здійснюється наступним чином: коли клієнт на веб-сайті натискає відповідну кнопку для підписання заявки/договору, силами програмного забезпечення генерується одноразовий ідентифікатор ключа для підписання, доступу до якого працівники ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА» не мають. Вказаний ключ автоматично через АРІ-сервіс надсилається на телефонний номер Клієнта, верифікований в його Особистому кабінеті на сайті. Для цього використовуються послуги оператора СМС-відправлень. Після введення Клієнтом згенерованого ключа у відповідне поле для підписання, програма звіряє згенерований та введений ключі, і у випадку їх співпадіння заявка/договір вважаються підписаними. Зазначені умови є публічною пропозицією розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України. Відповідач здійснивши дії, спрямовані на укладання Договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів поточного рахунку/№банківської картки НОМЕР_2 , що обслуговується в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», на котрий(-у) в подальшому було перераховано грошові кошти у розмірі 5 229.0 гривень. На умовах Договору позики (п.п.1.6.1. п.1.6.) кредитодавець надало відповідачу грошові кошти (кредит) у гривні на умовах передбачених Договором позики №000210314988 у розмірі 5 229.0 гривень, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених Договором позики, з кінцевим терміном погашення не пізніше 09.04.2021 року (п.п.1.6.3. п.1.6.), базова процента ставка складає 1.85% в день (п.п.1.6.8. п.1.6.), та процентною ставкою 2,5% за кожен день, яка застосовується у разі прострочення, тобто користування коштами поза межами строку на який надано кредитні кошти по Договору позики (п.5.9.). Кредитодавець свої зобов`язання за Договором позики виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами Договором позики. В порушення вимог ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач не здійснив жодного платежу, не виконав свої зобов`язання, та не вніс платежі, передбачені умовами Договору позики, як повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування кредитом. У зв`язку із не здійсненням платежів на виконання Договору позики у Відповідача утворилася заборгованість за Договором позики. 28.10.2021 року ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА» та ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» уклали договір факторингу №20211028-Ф від 28.10.2021 року, згідно якого ТзОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АРТЕМІДА-Ф" набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА», включно і до відповідача ОСОБА_1 . У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за Договором позики, станом на 13.02.2026 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 20 613,54 гривень яка складається з 5 229,00 гривень - заборгованості за тілом кредиту; 2 902,20 гривень - заборгованості по відсотками за користування кредитом; 11 765,25 гривень - заборгованості за простроченим процентам за користування кредитом поза межами строку дії договору (нараховано новим кредитором за період 29.10.2021 року по 26.01.2022 року) та 717,09 гривень - інфляційне збільшення (нараховане новим кредитором за період 09.04.2021 року по 23.02.2022 року), які позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку.
Відповідач не погодився та через повноважного представника та подав відзив на позовну заяву, долучивши докази його направлення позивачу. Позовні вимоги визнає частково, вважає, розрахунок позивача незаконним, необгрунтованим та таким, що суперечить нормам матеріального права та сталій практиці Верховного Суду. Зокрема вважає, що позивачем безпідставно нараховано проценти поза межами строку дії договору. Відповідно до п.1.6.2 Договору, строк його дії становив 30 днів — з 11.03.2021 року по 09.04.2021 року. Позивач у своєму розрахунку зазначає, що за період з 29.10.2021 року по 26.01.2022 року (поза межами строку дії договору) нарахував 11 765,25 грн процентів за ставкою 2,5% в день, помилково посилаючись на статтю 625 ЦК України. Вважає, що з врахуванням практики Верховного Суду, після 09.04.2021 року кредитор втратив право нараховувати щоденні проценти за ставкою 2,5%. Крім того,зазначає, що позивач незаконно підмінив 3% річних (встановлених законом) на 2,5% в день (встановлених договором), що прямо суперечить природі ст.625 ЦК України та нормам Закону України «Про споживче кредитування». З урахуванням наведеного, вважає, що розмір заборгованості який підлягає стягненню має становити - 8 886,97 гривень, який складається з тіла кредиту у розмірі - 5 229,0 гривень, процентів за користування кредитом (до 09.04.2021 року) у розмірі 2 902,20 гривень, інфляційного збільшення (згідно розрахунку позивача) у розмірі - 717,09 гривень та 3% річних за 90 днів (період, вказаний позивачем у розрахунку) у розмірі - 38,68 гривень. Водночас вимога про стягнення решти суми у розмірі 11 765,25 гривень є безпідставною та не підлягає задоволенню. Відповідно, розмір витрат позивача на правову допомогу та судовий збір також має бути пропорційно зменшений або відхилений через зловживання правами. З врахуванням наведених мотивів просить відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення прострочених процентів поза межами дії договору в розмірі 11 765,25 гривень, відповідно частково задоволити позовні вимоги, стягнувши заборгованість у розмірі 8 886,97 гривень.
13.03.2026 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якому він звертає увагу суду на те, що договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000210314988 від 11.03.2021 року чітко визначено нарахування тих же процентів по договору після прострочення виконання грошового зобов`язання, і такі становлять 2.5% в день (п.5.9. Договору), відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, такі законно нараховані новим кредитором та відповідають вимогам ст.625 ЦК України та нормам Закону України «Про споживче кредитування». Посилання позивача у відзиві на позовну заяві щодо незаконності проведених нарахувань вважає, безпідставними, просить позов задоволити в поновму обсязі.
Правом на подання заперечень сторона відповідача не скористалась.
Позовна заява поступила до суду 17.02.2026 року.
Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 20.02.2026 року, позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків зазначених у мотивувальній частині ухвали суду.
27 лютого 2026 року представником позивача Бачинським О.М. через систему «Електронний Суд» скеровано заяву про усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду від 20.02.2026 року.
Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 02.03.2026 року, прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. 01.04.2026 року через систему "Електронний Суд" подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримую та просить суд такі задовольнити.
Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи. Водночас представник відповідача -адвокат Крет О.І. разом із відзивом на позовну заяву подав клопотання про розгляд справи без його участі.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 27.04.2026 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.
Згідно з ч.1 ст.628 ЦПК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Стаття 207 ЦК України вказує, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (в т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Відповідно до абзацу другого частини другої статті 639 ЦК України, договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до змісту ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору.
Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Отже, позичальник зобов`язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та вимог закону.
Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.
Відповідно вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. 
Згідно з ч.ч.1,2 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Судом встановлено, що 11.03.2021 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 000210314988. 
Договір укладено в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту (далі - Оферта), що опублікована на веб сайті www.forzacredit.com.ua, підписана електронним цифровим підписом ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА» та акцептована відповідачем, 11.03.2021 року, шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч.6 і 12 п.1 ст.3, ст.12, п.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», ч.1 ст.205 Цивільного Кодексу України) Заяви-формуляра про акцептування оферти №000210314988 від 11.03.2021 року про прийняття пропозиції ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА» укласти договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту на визначених умовах.
Відповідач здійснивши дії, спрямовані на укладання Договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів поточного рахунку/№банківської картки НОМЕР_2 , що обслуговується в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», на котрий(-у) в подальшому було перераховано грошові кошти у розмірі 5 229.00 гривень на умовах договору позики (п.п.1.6.1. п.1.6.) 
Кредитодавець надав відповідачу грошові кошти (кредит) у гривні на умовах передбачених договором позики №000210314988 у розмірі 5 229.0 гривень, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених договором позики, з кінцевим терміном погашення не пізніше 09.04.2021 року (п.п.1.6.3. п.1.6.), базова процента ставка складає 1.85% в день (п.п. 1.6.8. п.1.6.), та процентною ставкою 2,5% за кожен день, яка застосовується у разі прострочення, тобто користування коштами поза межами строку на який надано кредитні кошти згідно договору позики (п.5.9.).
Строк дії вказаного вище договору складає 30 днів, тобто до 09.04.2021 року.
В подальшому 28.10.2021 року ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА» та ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» уклали договір факторингу №20211028-Ф від 28.10.2021 року, відповідно до якого ТзОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АРТЕМІДА-Ф" набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА», включно і до ОСОБА_1 .
У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань по поверненню грошових коштів утворилась заборгованість, яка станом на 13.02.2026 року становить 20 613,54 гривень (двадцять тисяч шістсот тринадцять гривень 54 копійки), що складається із залишку заборгованості за тілом кредиту у розмірі – 5 229,0 гривень; залишку заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі – 2 902,20 гривень; залишку заборгованості по простроченим відсоткам за користування кредитом поза межами строку дії договору (нарахованих новим кредитором за період 29.10.2021 року по 26.01.2022 року) у розмірі – 11 765,25 гривень та інфляційних збільшень у розмірі – 717,09 гривень (нарахованих новим кредитором за період 09.04.2021 року по 23.02.2022 року).
У відзиві на позовну заяву представник відповідача посилається на те, що термін дії користування коштами первісного кредитора закінчився через 30 днів з моменту укладання договору кредитної лінії, тому подальше проведення нарахування відсотків є неправомірним. Суд звертає увагу на наступе: 
Відповідно до п.5.9 вказаного вище договору про надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту після закінчення строку на який надано кредитні кошти та неповернення позичальником кредитних коштів у повному обсязі, відсотки за користування кредитом нарахоються в розмірі 2.50% в день, відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України до повного розрахунку за договором.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зокрема, навів висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в пункті 123 постанови від 18.01.2022 року у справі № 910/17048/17, про те, що з огляду на умови кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів. 
Таким чином, за умовами кредитного договору та обставинами справи існувало два періоди нарахування процентів: 1. За користування кредитними коштами згідно з ст.1048 ЦК України визначеному договором. 2. За користуванням кредитними коштами відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України і, за весь час прострочення. 
З мотивів позовної заяви вбачається,що позивач керувався безпосередньо статтею 625 ЦК України. 
Як зазначалося вище сторони в кредитному договорі узгодили, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України (відповідно до п.5.9. Кредитного договору). 
Тобто у справі № 5017/1987/2012 сторони чітко та недвозначно визначили, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому не є процентами за «користування кредитом», а є відповідальністю за порушення зобов`язання, та погодили їх розмір. Установивши зазначене, суд дійшов висновку про задоволення вимог щодо стягнення таких процентів. 
У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі №910/1238/17 касаційний суд дійшов такого висновку: «ПРОЦЕНТИ ЗА КОРИСТУВАННЯ КРЕДИТОМ – проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч.1 ст.1048 ЦК України.
Проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами – проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч.2 ст.625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування». 
Отже, відповідно до позиції Верховного Суду, після закінчення строку дії кредитного договору або у разі пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання. У такому випадку нарахування можливе на підставі ст.625 ЦК України: «Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом». Положеннями статей 11, 629 ЦК України встановлено, що договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог — відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст.526 ЦК України). 
Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. 
В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14 154цс18).
Відтак, посилання представника відповідача на неправомірність нарахування відсотків є безпідставними.
Тому суд приходить до висновку про те, що відповідач порушив умови укладеного ним кредитного договору та перестав належним чином сплачувати кредит, у результаті чого виник борг, що підтверджується відповідними документами щодо заборгованості.
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані і підлягають задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором.
Позивач у зв`язку із захистом своїх прав поніс судові витрати, які складаються з наступного: судового збору при поданні позовної заяви у розмірі 2 662,40 гривень та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,0 гривень.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується наступним.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Згідно зі ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За змістом ч.ч.2, 3 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч.ч.4-6 цієї статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Як встановлено судом, між позивачем Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» та адвокатом Бачинським О.М. укладено договір № 207070084 від 13.02.2026 року про надання правничої допомоги, відповідно до умов якого виконавець бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами.
Згідно з Розділом № 4 Договору правова допомога, що надається адвокатом оплачується на умовах та в порядку встановленому договором. При цьому всі розрахунки за даним договором здійснюються у безготівковій формі.
Згідно п.4.2 Договору, клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду у розмірі 10 000,0 гривень.
Відповідно до Акту прийому-передачі наданих послуг, вбачається, що правова допомога полягала у підготовці позову, включаючи збирання доказів долучених до матеріалів справи, підготовку процесуальних заяв, усні консультації тощо). Загальна вартість послуг становить 10,000,0 гривень.
Зазначені вище докази в матеріалах справи свідчать про реальність наданняТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» - адвокатом правничої допомоги в рамках укладеного між ними договору.
Суд враховує те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
Представником позивача у справі подані докази понесених судових витрат у строк визначений ст.141 ЦПК України.
Таким чином, враховуючи вищенаведене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме: судовий збір, що сплачений при поданні позовної заяви у розмірі 2 662,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,0 гривень 
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.10, 18, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 274 ЦПК України, ст.ст.526, 527, 530, 1054 ЦК України, суд

ухвалив:
позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» заборгованість за кредитним договором №000210314988 від 11.03.2021 року в розмірі 20 613,54 гривень (двадцять тисяч шістсот тринадцять гривень п`ятдесят чотири копійки).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» судовий збір у розмірі 2 662,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,0 гривень.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
Позивач: ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», місцезнаходження: 79013, м.Львів, вул.С.Бандери,87, офіс 54, код ЄДРПОУ 42655697.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Суддя:       С.Й. Яворський