ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
25 червня 2026 року
м. Харків
справа № 643/16516/25
провадження № 22-ц/818/3658/26

Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
Суддів: Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» на рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 19 березня 2026 року, постановлене суддею Сугачовою О.О.,
в с т а н о в и в:
У вересні 2025 року ТОВ «Кредит - Капітал» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 102424041 від 07.02.2023 у розмірі 26 355,00 грн, а також суму судового збору в розмірі 2 422,40 грн та суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн. 
Рішенням Салтівського районного суду м. Харкова від 19 березня 2026 року від 22 жовтня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
В апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи. Наголошує, що позивачем доведено належними та допустимими доказами наявність кредитної заборгованості, її розмір та період, за яким вона виникла. На підтвердження укладення кредитного договору позивачем надано копію договору, який підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 , що був направлений йому на номер мобільного телефону, який ним зазначений ТОВ «МІЛОАН» та вказаний ним в Договорі, у відповіді про ідентифікацію передбачені усі персональні дані відповідача, зокрема, РНОКПП та дата народження, що дає можливість його ідентифікувати. За вказаними у Довідці про ідентифікацію відомостями, можна точно встановити, кому саме було надіслано одноразовий ідентифікатор та ким підписано кредитний договір. Станом на дату звернення позивача до суду, розмір заборгованості відповідача складає 26355 грн. Відповідно до відомості про щоденні нарахування та погашення, який додано до позовної заяви, дана сума складається з 7000 грн. – заборгованості за тілом кредиту, 19005 грн. – заборгованість за відсотками, 350 грн – заборгованість за комісією, що є предметом позовних вимог. Підписуючи договір, позичальник погодився з умовами, викладеними в ньому. Кредитодавець виконав всі умови договору, в тому числі і щодо нарахування процентів за кредитним договором. Позивачем у додатках до позовної заяви було надано відомості про щоденні нарахування, які були передані первісним кредитором, де відображені всі нарахування, відповідно до якої, відповідач не вніс жодного платежу з погашення заборгованості. Вважає, що розрахунок заборгованості може бути належним доказом про існування боргу у взаємозв`язку з іншими доказами. Крім того, довідкою АТ «Універсал Банк», наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів, було доведено, що на ім`я відповідача було емітовано картку і на неї було зарахування кошів в сумі 7000 грн, що підтверджує виконання умов договору зі сторони первісного кредитора ТОВ «МІЛОАН» та доводять добросовісне виконання зобов`язань. Зазначає, що строк кредитування та відсотки за користування кредитом передбачені умовами договору, а підписання договору, позичальник підтвердив, що отримав від Банку всю інформацію щодо кредиту, в тому числі і щодо комісії. Крім того, наголошує, що ТОВ «МІЛОАН» не створює окремий рахунок для позивальника. А надає кошти вже на існуючий, а отже, доступу до таких рахунків він не має для того, щоб отримати інформацію щодо вчинених фінансових операцій. Згідно умов договору кошти ОСОБА_1 були перераховані на банківську картка, яка була зазначена самим відповідачем. 
Відзиву на апеляційну скаргу не подано. 
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт отримання відповідачем кредитних коштів, суду не надано суду виписки по рахунку відповідача ОСОБА_1 за Договором про споживчий кредит № 102424041 від 07.02.2023, а розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). При цьому суд зазначив, що інформація про призначення платежу в сумі 7 000,00 грн у відповіді АТ «Універсал Банк», наданої суду, також відсутня, а відомість про щоденні нарахування та погашення, сформована первісним кредитором ТОВ «МІОЛАН» не є належним доказом наявності у відповідача ОСОБА_1 заборгованості в сумі 26 355,00 грн. Крім того, в ній зазначено про нарахування процентів за період з 23.02.2023 по 23.05.2023 згідно п. 1.6 та п. 2.3.1.2 Договору, однак, Договір про споживчий кредит № 102424041 від 07.02.2023, укладений сторонами, взагалі у своєму змісті не містить пункту 2.3.1.2.
Такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судовим розглядом встановлено, що 07.02.2023 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № 102424041, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти в розмірі 7000,00 грн на умовах, визначених кредитним договором. (а.с.12-18), який укладено в електронній формі.
Згідно із п. 7.1. Кредитного договору, цей Договір, що складається з Правил та індивідуальної частини (з додатками №1 та №2), набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п. 2.1 цього Договору.
Відповідно до п. 1.3 Договору, кредит надається загальним строком на 105 днів з 07.02.2023 і складається із пільгового періоду та поточного періодів.
Пільговий період складає 15 днів., що настає з дати видачі кредиту та завершується 22.02.2023 (рекомендована дата платежу. (а.с1.3.1 Договору).
Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 23.05.2023 (дата остаточного погашення заборгованості). (п. 1.3.2 Договору).
Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 22.02.2023 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 23.05.2023 (останнього дня строку кредитування). (п. 1.4 Договору).
Комісія за надання кредиту становить 350,00 грн, яка нараховується за ставкою 5% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. (п. 1.5.1 Договору).
Відповідно до п. 1.5.2 Договору, проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 105 грн, які нараховуються за ставкою 0,10% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду.
Відповідно до п. 1.5.3 Договору, Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 18 900,00 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду.
Згідно із п. 2.1 Кредитного договору, Кредитні кошти надаються Позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 .
07.02.2023 відповідач ОСОБА_1 ознайомився з умовами кредитування та підписав Паспорт споживчого кредиту № 102424041. (а.с.19).
07.02.2023 ТОВ «Міолан» надало ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 7 000,00 грн, шляхом перерахування на банківську картку останнього № НОМЕР_1 . (а.с.20 зворотна сторона аркуша).
Як вбачається із відповіді АТ «Універсал Банк», наданої на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП – НОМЕР_2 , Банком було емітовано картку № НОМЕР_3 . Також зазначено, що 07.02.2023 було зарахування коштів в сумі 7 000,00 грн на картку № НОМЕР_3 . (а.с.66-68).
На підтвердження позовних вимог, позивачем надано: копію Анкети-заяви на кредит № 102424041 від 07.02.2023; копію Договору про споживчий кредит № 102424041 від 07.02.2023, копію Паспорта споживчого кредиту № 102424041 від 07.02.2023, копію Довідки про ідентифікацію, копію платіжного доручення, копію Відомості про щоденні нарахування та погашення, копію Договору відступлення прав вимоги № 98-МЛ/Т від 30.05.2023, копію Додаткової угоди № 1 від 26.08.2025 до Договору відступлення прав вимоги № 98-МЛ/Т від 30.05.2023; копію Акту приймання-передачі Реєстру боржників від 30.05.2023, копію платіжної інструкції, копію Витягу з Реєстру боржників від 26.08.2025, копію досудової вимоги. 
Згідно договору відступлення права вимоги від 30.05.2023, ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права вимоги до боржників, які виникли у кредитора внаслідок укладення з боржниками кредитних договорів та надання кредитором боржникам кредитних коштів та які входять до портфелю заборгованості. Права вимоги переходять до нового кредитора з моменту здійснення фінансування (оплати) на користь кредитора у повному обсязі в сумі, вказаній в п.7.1 цього Договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Представником позивача до матеріалів позовної заяви долучено витяг з додатку до договору відступлення прав вимоги №98-МЛ/Т від 30.05.2023 року.
Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що ТОВ «МІЛОАН» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредитні кошти, проте, відповідач не виконав умови кредитного договору, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість.
Частиною 1 ст.2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.
Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.
Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як вбачається з наданих позивачем доказів, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов Договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, оскільки07.02.2023 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит № 102424041, який підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію», підписавши який, ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання одержати та повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування ними, та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.
На підтвердження зарахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідача ОСОБА_1 № НОМЕР_3 в сумі 7 000,00 грн 07.02.2023, АТ «Універсал Банк» надано довідку, на запит суду, якою підтверджується відкриття рахунку на ім`я ОСОБА_1 , а також те, що на ім`я ОСОБА_1 будо емітовано картку № НОМЕР_3 , на яку було 07.02.2023, а саме – в день укладення ОСОБА_1 кредитного договору № 102424041, здійснено зарахування коштів у сумі 7000 грн., яка співпадає з сумою наданого відповідачу кредиту, згідно умов договору. (а.с.66-68).
Доказів того, що персональні дані відповідача (паспортні дані, РНОКПП тощо) були використані кредитором чи іншими особами для укладення кредитного договору від його імені, відповідачем не надані. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій позичальник не звертався.
Тому, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність факту отримання відповідачем кредитних коштів, оскільки факт перерахування позичальнику кредитних коштів у сумі 7000 грн., на виконання ТОВ «МІЛОАН» зобов`язання за кредитним договором № 102424041 в сумі 7000 грн., здійснено шляхом перерахування коштів на картковий рахунок № НОМЕР_3 , зазначений відповідачем у договорі.
На підтвердження розміру заборгованості, позивачем надана Відомість про щоденні нарахування та погашення, сформована первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» в сумі 26 355,00 грн. 
Відповідно до п. 1.3 Договору, кредит надається загальним строком на 105 днів з 07.02.2023 і складається із пільгового періоду та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів., що настає з дати видачі кредиту та завершується 22.02.2023 (рекомендована дата платежу. (а.с1.3.1 Договору). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 23.05.2023 (дата остаточного погашення заборгованості). (п. 1.3.2 Договору).
Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 22.02.2023 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 23.05.2023 (останнього дня строку кредитування). (п. 1.4 Договору).
Комісія за надання кредиту становить 350,00 грн, яка нараховується за ставкою 5% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. (п. 1.5.1 Договору).
Відповідно до п. 1.5.2 Договору, проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 105 грн, які нараховуються за ставкою 0,10% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. 
Відповідно до п. 1.5.3 Договору, Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 18 900,00 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду.
Як вбачається з Відомості про щоденні нарахування та погашення, яка сформована первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН», заборгованість ОСОБА_1 на 23.05.2023 року, тобто, на строк завершення поточного періоду, складає 26 355,00 грн., яка складається з:7000 грн. – заборгованості за тілом кредиту, 19005 грн. – заборгованість за відсотками, 350 грн – заборгованість за комісією за оформлення кредиту. (а.с.21-22)
При цьому, нарахування процентів Кредитодавцем здійснено з 08.02.2023 року – відповідно до п. 1.5.2 Договору, як проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду, в сумі 105 грн, які нараховані за ставкою 0,10% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. З 23.02.2023 року проценти нараховані згідно п. 1.5.3 Договору, як проценти за користування кредитом протягом поточного періоду в сумі 18 900,00 грн, які нараховані за стандартною процентною ставкою 3% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст.1048та ч. 1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
Згідно з частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).
Статтею 78ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Матеріали справи свідчать про те, що згідно платіжного доручення №58917514 від 07.02.2023 (а.с.20 зворот) ОСОБА_1 на кредитний рахунок, зазначений ним в Договорі № 102424041 від 07.02.2023, а саме № НОМЕР_1 , було перераховано 7000,00 грн. Розмір перерахованих ТОВ «МІЛОАН» коштів на рахунок ОСОБА_1 відповідає сумі наданого ОСОБА_1 ТОВ «МІЛОАН» кредиту, згідно умов п.2.1. Договору № 102424041.
Надані позивачем докази, є належними та допустимими, які підтверджують факт перерахування кредитних коштів на рахунок ОСОБА_1 , враховуючи, що платіжне доручення № 58917514 від 07.02.2023 містить усі необхідні для перерахування коштів реквізити сторін, дату здійснення операції, платіжну систему, чітке призначення платежу ( кошти згідно договору № 102424041), а також отримання цих коштів відповідачем на рахунок № НОМЕР_1 , вказаний відповідачем у Договорі № 102424041, виходячи зі змісту інформації, наданої АТ «Універсал Банк» про зарахування кредитних коштів на рахунок ОСОБА_1 . 
Даних на спростування зазначеного розрахунку відповідачем суду не надано.
Доказів, які б свідчили про виконання ОСОБА_1 умов договору або внесення коштів на його погашення, відповідачем не надано.
Згідно договору відступлення права вимоги від 30.05.2023, ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права вимоги до боржників, які виникли у кредитора внаслідок укладення з боржниками кредитних договорів та надання кредитором боржникам кредитних коштів та які входять до портфелю заборгованості. Права вимоги переходять до нового кредитора з моменту здійснення фінансування (оплати) на користь кредитора у повному обсязі в сумі, вказаній в п.7.1 цього Договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. (а.с.22 зворот - 29)
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Тобто, підставою для заміни сторони, а саме процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, у наслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом.
Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора.
За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Такі висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18.
Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 761/33403/17 (провадження № 61-12551св20).
Як вбачається з матеріалів справи, відступлення (продаж) прав вимоги та майнових прав за договором № 102424041 від 07.02.2023 не суперечить статті 514 ЦК України та доводиться належними та допустимими доказами.
Наявність в матеріалах справи підписаного реєстру боржників свідчить про набуття ТОВ №ФК «Кредит-Капітал» права вимоги за Договором кредиту відносно боржника ОСОБА_1 , згідно п.6.2.3 Договору факторингу №98-МЛТ від 30.05.2023 р. право вимоги переходить від ТОВ «Мілоан» у день здійснення фінансування (оплати) на користь Кредитора у повному обсязі в сумі, вказаній в п.7.1. цього Договору, після чого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості. Крім самого Договору факторингу, в якості доказів на підтвердження переходу прав вимоги до позивача, було надано копію Витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимог №98-МЛТ від 30.05.2023 р та копію Акта приймання-передачі Реєстру Боржників від 30.05.2023 року до Договору відступлення прав вимоги №98-МЛТ від 30.05.2023 р, а також копію платіжної інструкції №71534 за Договором факторингу №98-МЛТ від 30.05.2023 р.
Таким чином судова колегія приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача:заборгованість за кредитним договором № 102424041 від 07.02.2023: за тілом кредиту – в сумі 7000 грн., заборгованість за відсотками – в сумі 19005 грн. та заборгованість за комісією за оформлення кредиту – в сумі 350 грн., а всього 26355 грн. 
Оскільки, суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Таким чином, враховуючи, вищевикладене, позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» слід задовольнити та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 102424041 в сумі 26355 грн., з якої прострочена заборгованість за тілом кредиту становить 7000 грн., заборгованість за процентами – 19005 грн., заборгованість за комісією за надання кредиту – 350 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову 2422,40 та апеляційної скарги 3633,60 грн, а всього 6056 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Із положень ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
В силу ч.ч. 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.
До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18).
На підтвердження відповідних витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акт прийому-передачі наданих послуг).
Отже, у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Водночас, у разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат.
Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи з конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Вартість виконаних робіт згідно акту прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги № 0107 від 01.07.2025 року становить 8 000 грн. (а.с.41-42)
Дослідивши надані докази витрат на професійну правничу допомогу та враховуючи повне задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає, що понесені апелянтом витрати пов`язані з розглядом справи; їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову та значенням справи для сторін. Тому з ОСОБА_1 слід стягнути на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 8000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст.376, 381, 382-384, 389 ЦПК України, суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» - задовольнити.
Рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 19 березня 2026 року – скасувати та ухвалити нове.
Позовні вимоги задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» » заборгованість за кредитним договором № 102424041 у розмірі 26355 (двадцять шість тисяч триста п`ятдесят п`ять) гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» судові витрати в розмірі 6056 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:         О.В. Маміна

Судді:          Н.П. Пилипчук

Ю.М. Мальований