ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 травня 2026 року м. Житомир справа № 240/28984/25
категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 25.09.2025 №262740012581, щодо відмови в призначені та виплаті пенсії за віком;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити призначення та виплату пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", із зарахуванням до страхового стажу періоду трудової діяльності з 12.01.1982 по 28.04.1982, з 08.04.1996 по 12.05.1997, з 16.05.1997 по 21.08.1998, з 22.08.1998 по 01.11.1999, з 25.07.2002 по 30.04.2003, з 05.05.2003 по 21.07.2003 та з 01.08.2003 по 31.12.2003 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21.04.1982, з 01.05.2020 по 31.07.2020, з 03.08.2020 по 20.06.2025 згідно підтверджень агентства соціального страхування, починаючи з 17.09.2025.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи. Відповідач безпідставно не зарахував до загального стажу зазначені періоди, оскільки даний стаж підтверджується трудовою книжкою, а тому вважає такі дії протиправними.
Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідачі надіслали суду відзиви на позов, в яких просять у його задоволенні відмовити. Зазначають, що позивач не має права на призначення пенсії за віком, оскільки не має необхідного страхового стажу. При призначенні пенсії громадянам, які працювали на території російської федерації стає можливо зарахувати по 31.12.1991. Крім того, страховий стаж з 01.01.2004 обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону, за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01.01.2004) - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Розмір пенсії кожної особи, обчислений за нормами Закону, є індивідуальним і залежить від набутого особою страхового стажу та отримуваної заробітної плати та обчислюється як добуток осучасненої заробітної плати на коефіцієнт страхового стажу.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 17.09.2025 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058 .
Враховуючи принцип екстериторіальності, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області розглянуло вказану заяву та прийняло рішення від 25.09.2025 №262740012581 про відмову в призначені пенсії за віком.
Зокрема, у рішенні зазначено, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу не зараховано:
- з 08.04.1996 по 12.05.1997, з 16.05.1997 по 21.08.1998 та з 22.08.1998 по 01.11.1999, оскільки робота в російській федерації;
- з 25.07.2002 по 30.04.2003, з 05.05.2003 по 21.07.2003 та з 01.08.2003 по 31.12.2003, оскільки відсутні дані в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування про сплату страхових внесків.
Відповідно до Витягу з ЕРС для ФОП заявник здійснював підприємницьку діяльність з 23.05.2007 по 28.12.2016.
До страхового стажу не зараховано періоди здійснення підприємницької діяльності:
- з 23.05.2007 по 30.06.2007, оскільки за вищезазначений період здійснення заявником підприємницької діяльності в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату страхових внесків;
- періоди роботи з 01.05.2020 по 31.07.2020, з 03.08.2020 по 20.06.2025 на території Словацької Республіки, так як відсутній формуляр, оскільки питання пенсійного забезпечення осіб, які працювали на території України та Словацької Республіки вирішується згідно з законодавством держави на території якої здійснюється трудова діяльність з урахуванням положень Угоди між Україною та Словацькою Республікою у сфері соціального забезпечення від 05.12.2000 (далі - Угода).
Позивач вважає таке рішення протиправним, тому звернулася до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-ІV).
Статтею 1 Закону 1058-ІV передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
В частині 2 статті 24 Закону №1058-IV зазначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Система персоніфікованого обліку була впроваджена в України на підставі Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який набрав чинності 01.01.2004.
Відтак, періоди роботи особи до 01.01.2004 (до впровадження системи персоніфікованого обліку) зараховуються до її страхового стажу на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV, а періоди роботи після 01.01.2004 - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, тобто підставою для зарахування таких періодів роботи до страхового стажу є сплата страхових внесків.
До набрання чинності Законом №1058-IV право громадян на державне пенсійне забезпечення було врегульовано Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення".
Статтею 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до статті 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Таким чином, системний аналіз норм Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" свідчить, що періоди роботи особи до 01.01.2004 зараховуються до її страхового стажу на підставі інформації, зазначеної в її трудовій книжці, а періоди роботи після 01.01.2014 - на підставі даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів уній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз вказаних норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу додатковими документами виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Рішеннями Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 25.09.2025 №262740012581 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком у зв"язку з недостатністю страхового стажу 31 рік.
Підставою для відмови у призначенні пенсії стало наступне до страхового стажу не зараховано період трудової діяльності відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 21.04.1982:
-з 08.04.1996 по 12.05.1997, з 16.05.1997 по 21.08.1998, з 22.08.1998 по 01.11.1999, оскільки робота в російській федерації;
-з 25.07.2002 по 30.04.2003, з 05.05.2003 по 21.07.2003, з 01.08.2003 по 31.12.2003, оскільки відсутні дані в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов"язкового державного пенсійного страхування про сплату страхових внесків.
Також до страхового стажу не зараховано період підприємницької діяльності з 23.05.2017 по 30.06.2017. Разом з тим, позивач не оспорює рішення у цій частині.
Надаючи оцінку правомірності дій ГУПФУ в Житомирській області щодо незарахування до страхового стажу позивача періодів роботи 08.04.1996 по 12.05.1997, з 16.05.1997 по 21.08.1998, з 22.08.1998 по 01.11.1999 в російській федерації, суд виходить з наступного.
Відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 21.04.1982 позивач у спірні періоди працювала у російській федерації поваром у різних установах.
Відповідно до основних положень Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, членами якої є Україна та Російська Федерація, Уряди держав-учасниць цієї Угоди, керуючись статтями 2, 4 Угоди про створення Співдружності Незалежних Держав, виходячи з необхідності захисту прав громадян в області пенсійного забезпечення, усвідомлюючи, що кожна держава-учасниця Співдружності повинна нести безпосередню відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, визнаючи, що держави-учасниці Співдружності мають зобов`язання щодо непрацездатних осіб, які придбали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди, визнаючи необхідність неухильного дотримання зобов`язань за міжнародними угодами, укладеними СРСР по питань пенсійного забезпечення.
Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав-учасників цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 4 Угоди передбачено, що Держави-учасниці Угоди проводять політику гармонізації законодавства про пенсійне забезпечення.
Відповідно до частини 2 статті 6 Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди.
Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.
Зі змісту наведених норм слідує, що пенсія призначається за нормами законодавства країни, де проживає особа, а стаж, набутий на території однієї із зазначених в Угоді держав, зараховується до пільгового у разі, якщо такий стаж взаємно визначений Сторонами.
Суд звертає увагу, що при зверненні із заявою про призначення пенсії позивач надав трудову книжку зокрема в якій наявні записи про періоди роботи позивача на підприємстві, що знаходяться на території російської федерації до 2003 року.
Постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022.
Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а тому припинення російською федерацією з 01.01.2023 участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, не стосуються періодів трудової діяльності осіб, що мали місце в період дії вказаної Угоди, тобто до 01.01.2023.
За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу .
Відтак, доводи Пенсійного фонду про відсутність правових підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи в Російській Федерації, з огляду на те, що з 01.01.2023 року Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року протиправними , оскільки під час роботи позивача в Російській Федерації вказана Угода була обов`язкова для України як держави-учасниці. Водночас вихід Російської Федерації з даної Угоди жодним чином не впливає на зобов`язання України як держави-учасниці даної Угоди дотримуватися норм цієї та угоди та зарахувати стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди до трудового стажу, який враховується при встановленні права на пенсію.
Суд наголошує, що єдиним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, яка містить всі необхідні записи.
В свою чергу, органом Пенсійного фонду не надано доказів які б ставили під сумнів дійсність внесених записів до трудової книжки , а також інших наданих документів, або ж доказів, які б підтверджували несплату страхових внесків до пенсійних органів Російської Федерації, в тому числі з вини позивача.
Отже, надана трудова книжка не може піддаватися сумніву та позбавляти особу права на зарахування відповідних періодів до стажу з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації припинено співробітництво з країною-агресором.
Позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки право на призначення/перерахунок пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.
Відтак, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи зараховуються до трудового стажу.
Відтак, суд дійшов висновку, що ГУПФУ в Житомирській області протиправно відмовлено у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи з 08.04.1996 по 12.05.1997, з 16.05.1997 по 21.08.1998, з 22.08.1998 по 01.11.1999 в російській федерації.
Зазначеної позиції підтримується Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові від 26.02.2024 Справа № 560/13821/23, від 06.02.2024 Справа № 600/3349/23-а, у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2023 Справа № 300/2075/23, від 18.03.2024 Справа № 620/9579/23 .
Щодо не зарахування до страхового стажу періодів з 25.07.2002 по 30.04.2003, з 05.05.2003 по 21.07.2003 та з 01.08.2003 по 31.12.2003 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21.04.1982 оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов"язкового державного соціального страхування про сплату страхових внесків.
Відповідно до ст.24 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж з 01.01.2004 обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону, за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01.01.2004) - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Розмір пенсії кожної особи, обчислений за нормами Закону, є індивідуальним і залежить від набутого особою страхового стажу та отримуваної заробітної плати та обчислюється як добуток осучасненої заробітної плати на коефіцієнт страхового стажу.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно записів у трудовій книжці позивач у з 25.07.2002 по 30.04.2003 працювала на підприємстві завідуючою їдальнею;
з 05.05.2003 по 21.07.2003 працювала шефкухарем ПП "Сінед"
з 01.08.2003 по 09.12.2025 працювала зав. виробництвом кафе ПП "Будівельна майстерня".
Отже, записами у трудовій книжці підтверджено періоди роботи позивача з 25.07.2002 по 30.04.2003, з 05.05.2003 по 21.07.2003 та з 01.08.2003 по 31.12.2003 на відповідних підприємствах, тому посилання відповідача на відсутність відомостей про сплату страхових внесків у вказані періоди є безпіставними, з огляду на що, вказані періоди підлягають зарахуванню до страхового стажу позивачу.
Також, як вбачається з розрахунку стажу , до страхового стажу позивача не зараховано період з 01.01.2004 по 09.12.2015. Згідно записів у трудовій книжці, позивач у вказаний період працював зав. виробництвом кафе ПП "Будівельна майстерня".
Разом з тим, у спірному рішенні жодним чином не обгрунтовано причин незарахування до страхового стажу позивача вказаного періоду , що є протиправним.
Крім того, позивач у позові вказує не незарахування до страхового стажу періодів роботи з 01.05.2020 по 31.07.2020, з 03.08.2020 по 20.06.2025 у Словакії згідно підтверджень агентства соціального страхування.
Так, до заяви позивачем було надано підтвердження Агентства соціального страхування (Словацька республіка), відділення Жиліна, яким підтверджено, що пані ОСОБА_2 , народжена ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована в реєстрі застрахованих осіб та вкладників пенсійних накопичень за віком, який веде Агентство соціального страхування, як; працівник, який перебуває у трудових відносинах: 
з 01.02.2020 по 30.04.2020:
ТОВ "ЛІБЕКС", Ідентифікаційний номер компанії: 31620795, вул. Битчіанська 114, Жиліна з 01.05.2020 по 31.07.2020:
ТОВ "ФАЙП", Ідентифікаційний номер компанії: 31642977, вул. Окружна 183, Предміер ;
З 03.08.2020: .
ТОВ "ЛІБЕКС", Ідентифікаційний номер компанії: 31620795, вул. Битчіанська 114, Жиліна працівник - трудова угода - нерегулярний дохід: 
з 23.06.2020 по 30.06.2020:
ТОВ "ЛІБЕКС", Ідентифікаційний номер компанії: 31620795, вул. Битчіанська 114, Жиліна; 
з 01.07.2020 по 31.07.2020:
ТОВ "ЛІБЕКС", Ідентифікаційний номер компанії: 31620795, вул. Битчіанська 114, Жиліна працівник - трудова угода: 
з 21.07.2020 по 19.10.2020:
ТОВ "ГАСТРОТОП БИТЧА", Ідентифікаційний номер компанії: 46010025, вул. Дакснерова 9, Жиліна;
працівник - угода на виконання роботи: з 28.09.2020 по 31.12.2020:
ТОВ "ФАЙП", Ідентифікаційний номер компанії: 31642977, вул. Окружна 183, Предміер з 25.01.2021 по 12.11.2021:
ТОВ "ФАЙП", Ідентифікаційний номер компанії: 31642977, вул. Окружна 183, Предміер.
Також було надано виписку агенства соціального страхування з електронного облікового рахунку застрахованої особи станом на 31.12.2024 та підтвердження щодо визначеної бази для сплати страхових внесків за 2025 рік.
Між Україною і Словацькою республікою укладений Договір про співробітництво в галузі соціального забезпечення (дата підписання: 05.12.2000; дата ратифікації: 20.09.2001; дата набуття чинності: 01.01.2002).
Відповідно до ст. 2 Договору, цей договір поширюється на здійснення таких видів грошових виплат: в Україні відповідно до законодавства про соціальне забезпечення: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія в разі втрати годувальника; 4) пенсія за вислугу років; 5) допомога по тимчасовій непрацездатності; 6) допомога сім`ям з дітьми; 7) допомога на поховання; 8) допомога для догляду за членом сім`ї.
Відповідно до ст. 3 Договору, цей поширюється на: а) громадян, на яких поширюється або поширювалось законодавство однієї або двох Договірних Сторін; б) інших осіб, якщо вони успадкували свої права від громадян, указаних у пункті а цієї статті.
Відповідно до ст. 6 Договору, на працівника поширюються правові норми тієї Договірної Сторони, на території якої здійснюється трудова діяльність, якщо у статтях 7-9 цього Договору не передбачено інше. Це положення застосовується і в тому разі, коли працівник перебуває або місцезнаходження його роботодавця є на території іншої Договірної Сторони.
Відповідно до ст. 11 Договору, якщо у громадянина виникне право на грошову виплату згідно із законодавством однієї Договірної Сторони навіть без урахування положень пунктів 1-4 статті 12, Компетентна установа цієї Договірної Сторони призначає допомогу відповідно до страхового стажу, набутого згідно з її законодавством.
Відповідно до ст. 12 Договору, якщо право на грошову виплату згідно із статтею 11 не виникає, то страховий стаж, набутий громадянином відповідно до законодавства обох Договірних Сторін і необхідний для виникнення права на грошову виплату, підсумовується, за умови, що він не перекривається. Якщо періоди обчислення страхового стажу, набутого громадянином згідно із законодавством обох Договірних Сторін, перекриваються, то вони зараховуються лише один раз. Зарахування періодів страхового стажу регулюється законодавством тієї Договірної Сторони, де цей стаж був набутий.
Разом з тим, суд зазначає, що у наданому відповідачем розрахунку стажу для визначення права на пенсію відсутні відомості про зарахування будь яких періодів роботи позивача після 2017 року, в тому числі і періодів роботи позивача у Словацькій республіці.
У спірному рішенні також не обгрунтовано правових підстав для не зарахування періодів роботи позивача у Словацькій республіці до страхового стажу позивача, враховуючи, що перелічені вище підтвердження та виписки агенства соціального страхування надавалися позивачем до заяви про призначення пенсії, підтвердженням чого є надання їх копій відповідачем до відзиву. Тобто, не надано повну та належну оцінку наданим позивачем документам.
Водночас суд звертає увагу, що механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1).
Згідно з пунктом 4.7. розділу IV Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Наведені вище обставини свідчать про недбале ставлення пенсійного органу до вирішення такого важливого питання як пенсійне забезпечення особи, яке гарантується статтею 46 Конституції України і визначено законодавцем як джерело існування громадянина держави.
Відтак, встановлені обставини справи дають підстави для висновку, що відповідач у спірному рішення не здійснив повного аналізу обставин, з`ясування яких є необхідним і важливим при розгляді вказаного питання, обмежившись прийняттям рішення, яке фактично носить формальний характер.
З огляду на це суд наголошує, що відповідно до пункту 3 частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Суд також звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини (наприклад, рішення у справі Suominen v. Finland, заява №37801/97, пункт 36), відповідно до якої орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень; принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішенням було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.
З урахуванням вищевказаного, суд зазначає, що Конституцією України та КАС України прямо передбачений обов`язок суб`єктів владних повноважень дотримуватися принципу належного урядування, відповідно, адміністративні суди під час розгляду та вирішення спорів, що виникають у сфері публічно-правових відносин, мають перевіряти дотримання цього принципу у всіх його аспектах з урахуванням конкретних обставин справи. Фактичне застосування принципу належного урядування є своєрідним "маркером" того як в Україні гарантуються статті 1, 3, 6, 8, 19, 55, 56, 124 Конституції України, а суди застосовують частину другу статті 2 КАС України та статті 3 і 4 Угоди про асоціацію з ЄС.
Відтак, невиконання суб`єктом владних повноважень законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.
Верховний Суд у постанові від 11 вересня 2023 року у справі №420/14943/21 сформулював правовий висновок про те, що критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є:
1) логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення;
2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять легітимну основу такого рішення;
3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих заявником документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення суб`єкта владних повноважень;
4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи;
5) відсутність немотивованих висновків та висновків, які не ґрунтуються на нормах права.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що рішення ГУ ПФУ в Житомирській області не відповідає критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відтак є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо вимог позивача зобов`язального характеру.
За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо зарахування страхового стажу/призначення та перерахунку пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.
Суд не є тим органом, якому надані повноваження в сфері призначення пенсій. Суд не може підміняти компетентний орган, не може перебирати на себе функції призначення пенсії щодо самостійного розрахунку стажу, оскільки такі повноваження не входять до компетенції судів.
Суд уповноважений виключно на перевірку законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, та не уповноважений на підрахунок стажу для призначення пенсії.
Оскільки оскаржуване рішення не містить належної та повної інформації про періоди роботи, які ГУПФУ в Житомирській області не зараховано до страхового стажу та про підстави такого не зарахування, суд позбавлений правових підстав для надання правової оцінки таким доводам та прийняття рішення про призначення пенсії, а тому належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання ГУПФУ в Житомирській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії та прийняти рішення з урахуванням висновків суду у даній справі. З огляду це, вимоги до ГУПФУ в м.Києві задоволенню не підлягають.
Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини першої статті 90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.
Понесені судові витрати підлягають відшкодуванню пропорційно задоволеним вимогам.
Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, (вул. Бульварно-Кудрявська, 16,м. Київ,04053. РНОКПП/ЄДРПОУ: 42098368) , Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7,м. Житомир, Житомирський р-н, Житомирська обл.,10003. РНОКПП/ЄДРПОУ: 13559341) , про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 25.09.2025 №262740012581, щодо відмови ОСОБА_1 в призначені та виплаті пенсії за віком.
Зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.09.2025 про призначення пенсії за віком та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду у даній справі.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 484,48 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос

13.05.26