Справа № 127/6166/26
Провадження 3/127/1289/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 року 	м. Вінниця	

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Борисюк І.Е., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 2 ст. 130 КУпАП, – 

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 130 КУпАП.
23.02.2026 поліцейським взводу № 1 роти № 4 батальйону УПП у Вінницькі області капралом поліції Габчаком Р.В. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 598655. З даного протоколу вбачається, що «23.02.2026 о 01 год. 40 хв. у м. Вінниця по вулиці Юківка, буд. 109, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Opel Astra» в стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан наркотичного сп`яніння проводився у лікаря нарколога в установленому законному порядку, висновок лікаря № 0118, позитивний». Тим самим ОСОБА_1  порушив пп. «а» п. 2.9 ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними поштовими повідомленнями, які повернулися на адресу суду з відміткою «адресат відсутній». Судом враховано, що день проставлення у поштовому відправлення відмітки про відсутність особи за місцем проживання, зареєстрованим у встановленому законом порядку, враховуючи при цьому, зокрема, повідомлення адреси безпосередньо цією особою, про що вказано в протоколі, є днем вручення судової повістки, зважаючи, що іншої адреси цією особою суду повідомлено не було. Таким чином, судом дотримано прав та процесуальних гарантій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка сторони. Сторона самостійно повинна вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.
Клопотання про відкладення судового засідання від ОСОБА_1 не надходило. Причини неявки суду не повідомлено. 
Такі дії ОСОБА_1 свідчать про явне ухилення від явки до суду. При цьому, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості забезпечити явку свого захисника до суду, надати письмові пояснення по справі, докази тощо. Явка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в судове засідання є суб`єктивним процесуальним правом, і як кожне суб`єктивне право – це гарантовані законом вид і міра можливої або дозволеної поведінки особи і реалізація суб`єктивного права залежить від розсуду, бажання і волі уповноваженої особи. 
Таким чином, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 зловживає своїми процесуальними правами з метою уникнення відповідальності.
Водночас, ч. 2 ст. 268 КУпАП визначено, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, не є обов`язковою. 
Враховуючи вищевикладене та положення ст. 268 КУпАП, суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Клопотання про забезпечення та/або витребування доказів, виклик свідків тощо від особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, до суду не надходили.
Відповідно до ч. 2 ст. 130 КУпАП у разі повторного протягом року вчинення будь-якого з порушень, а саме: керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, настає адміністративна відповідальність.
З відеозаписів з нагрудних камер поліцейських - ID реєстраторів 473353 та 468898, наявних в матеріалах справи і досліджених судом в ході розгляду справи (надалі – відеозаписи) вбачається, що 23.02.2026 о 01 год. 20 хв. у м. Вінниці по вул. Юківка біля будинку 109, працівниками поліції було виявлено автомобіль «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_2 , який перебував в орієнтуванні, оскільки не зупинився на блокпосту. Усі пасажири та водій ОСОБА_1 перебували з ознаками наркотичного сп`яніння, у зв`язку з чим працівниками поліції було проведено поверхневий огляд громадян, у яких було виявлено засоби для куріння у вигляді трубок. Під час спілкування з водієм, ОСОБА_1 , який підтвердив факт керування автомобілем, у останнього працівниками поліції було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, які йому були озвучені (час запису ID реєстраторів 473353 та 468898 – 01 год. 20 хв. – 02 год. 43 хв.); водію було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, на що той погодився (час запису ID реєстраторів 473353 та 468898 – 02 год. 43 хв.). Також з відеозаписів вбачається повідомлення ОСОБА_1 на запитання працівників поліції про вживання наркотичних засобів «три неділі назад» (дослівно).
Отже, судом встановлено, що 23.02.2026 о 01 год. 20 хв. у м. Вінниці по вул. Юківка біля будинку 109, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Opel Astra». Д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння. 
Підпункт «а» пункту 2.9 ПДР України прямо та категорично забороняє керувати транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
При цьому, п. 4 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858 (надалі – Інструкція), визначено ознаки наркотичного сп`яніння, якими є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Згідно із п. 2 розділу І Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Судом встановлена наявність правової підстави для проведення огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння.
Згідно із ст. 266 КУпАП направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Водночас, як вбачається із рапорту капрала поліції Романа Габчака, працівниками поліції під час встановлення особи водія ОСОБА_1 було встановлено, що останній від 24.09.2025 перебуває в розшуку як СЗЧ (військова частина НОМЕР_3 ), у зв`язку з чим було повідомлено ВСП та доставлено до ВСП в АДРЕСА_2 .
Військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів. Порядок направлення військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та проведення такого огляду здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ст. 2661 КУпАП).
Судом прийнято до уваги, що ст. 2661 КУпАП регулює загальний порядок огляду військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тоді як до спеціальних суб`єкті водіїв застосовуються норми ст. 266 КУпАП, які регулюють, зокрема, порядок огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством. Під час дії воєнного стану військова служба для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби чи дезертирували, не призупиняється.
Згідно ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, зокрема, на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Разом з тим, матеріали справи не містять належних доказів про те, що 23.02.2026 під час зупинки працівниками поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , останній перебував в розшуку у зв`язку із самовільним залишення військової частини або місця служби; виконував обов`язки військової служби, зокрема, перебував на шляху прямування на службу або зі служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника). В ході розгляду справи ОСОБА_1 не надав таких доказів.
Отже, дана ситуація виникла саме у зв`язку з підозрою водія ОСОБА_1 у керуванні приватним транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, та до цих правовідносин застосовуються саме приписи ст. 266 КУпАП, поки не доведено, що він виконує обов`язки військової служби.
Відповідно до п. 3 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103 (зі змінами) (надалі – Порядок), огляд проводиться: 
-поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність); 
-лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
У відповідності до п. 1 і п 6 розділу ІІ Інструкції за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів. Огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – заклад охорони здоров`я) (п. 7 розділу І Інструкції).
Однак, У разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я (п. 12 розділу ІІ Інструкції).
Проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння (п. 6 і п. 7 розділу ІІI Інструкції).
У свою чергу, перевірка на стан наркотичного сп`яніння проводиться лише в медичних закладах охорони здоров`я, які мають право на проведення лабораторного дослідження біоматеріалу.
Отже, оскільки на місці зупинки транспортного засобу працівниками поліції у ОСОБА_1 було виявлено ознаки саме наркотичного сп`яніння, визначені п. 4 розділу I Інструкції, тому ними правомірно й обґрунтовано було запропоновано водієві пройти такий огляд в медичному закладі у лікаря-нарколога.
Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Як вбачається з п. 3 розділу ІІІ Інструкції, метою цього огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи.
З відеозаписів вбачається, що працівниками поліції роз`яснено ОСОБА_1 порядок проведення огляду на стан сп`яніння та наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння (час запису ID реєстраторів 473353 та 468898 – 02 год. 46 хв.).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 було доставлено до медичного закладу - КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка ВОР» 23.02.2026, протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення; 23.02.2026 о 03 год. 05 хв. розпочато медичний огляд ОСОБА_1 , відібрано зразки біологічного середовища для лабораторного дослідження – сечу; за результатами даного огляду складено і видано висновок (час запису ID реєстраторів 473353 та 468898 – 03 год. 02 хв. – 03 год. 14 хв.). 
Як вбачається із вищевказаного висновку ОСОБА_1 перебував в стані наркотичного сп`яніння. Результат алкотесту 6820 – 0, 00 ‰; аналіз сечі на швидкий тест: 2pvp-солі - позитивно.
Матеріали справи не містять зауважень чи заперечень ОСОБА_1 щодо порядку проведення огляду на стан сп`яніння, висновку лікаря та/або протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 598655 від 23.02.2026. 
Судом також прийнято до уваги, що діагноз лікаря, який вноситься до акта медичного огляду і на підставі якого в подальшому лікарем видається висновок, ставиться не тільки на підставі результатів тестування, лікар звертає ще увагу на клінічну картину, тобто на те, як водій себе поводить і на наявність ознак наркотичного сп`яніння. Клінічні дані в поєднанні із результатом мультитесту дають можливість визначити, чи знаходиться людина під дією наркотичних речовин.
Відомості, які б свідчили про вжиття особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, своєчасних заходів, спрямованих на проведення у справі відповідної судової експертизи з метою перевірки відомостей, викладених у висновку, до закінчення строку зберігання зразків біологічного середовища, суду не надані. 
Також судом не встановлено оскарження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння у вищестоящому органі (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував цей захід, який є заходом забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення, як те передбачено ст. 267 КУпАП.
Вищевказаний висновок КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка ВОР» складений на відповідному бланку, засвідчений підписом лікаря, який проводив огляд, з прикладанням печатки, а тому суд не вбачає законних підстав ставити під сумнів висновок медичного обстеження, який свідчить, що водій ОСОБА_1 23.02.2026 керував автомобілем під впливом наркотичного сп`яніння, що категорично заборонено Правилами дорожнього руху України. 
Таким чином, у даній справі мала місце належна правова процедура та законний алгоритм проведення огляду водія на стан сп`яніння.
Вищевказане підтверджується відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, наявними в матеріалах справи і дослідженими судом в ході розгляду справи.
Отже, дії ОСОБА_1 за вищевказаним фактом охоплюються складом адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
З відеозаписів чітко вбачається про обізнаність ОСОБА_1 щодо складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, а також із його змістом. Також судом встановлено, що ОСОБА_1 отримав копію протоколу серії ЕПР1 № 598655 від 23.02.2026, що також й зазначено у протоколі.
Оцінюючи протокол про адміністративне правопорушення у сукупності з іншими доказами, суд прийшов до висновку, що обставини, які в ньому зазначені, підтверджуються відеозаписами з нагрудних камер поліцейських (ID реєстраторів 473353 та 468898), висновком КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка ВОР», виданим за результатами медичного огляду 23.02.2026, відповідно до яких ОСОБА_1 на час огляду перебував у стані наркотичного сп`яніння.
Суд звертає увагу на те, що докази у справі оцінюються судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Досліджені в ході розгляду справи відеозаписи не змінюють відомостей та даних в тій частині, які були надані для дослідження суду та узгоджуються з іншими доказами у справі в їх сукупності, не спростовують встановлені судом факти. 
Вирішуючи питання щодо правової кваліфікації діяння ОСОБА_1 , суд враховує наступне.
Судом встановлено, що постановою Красилівського районного суду Хмельницької області по справі № 677/1350/25 від 28.10.2025, яка набрала законної сили 07.11.2025, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000, 00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Враховуючи приписи КУпАП, факт вчинення правопорушення повторно пов`язують з фактом накладення на особу адміністративного стягнення (особа вважається підданою адміністративному стягненню). Якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню (ст. 39 КУпАП).
Питання визначення повторності, як невід`ємної частини складу правопорушення, чітко та повно врегульовані спеціальним нормативним актом вузької дії, а саме Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року. Відповідно п. 3 розділу І цієї Інструкції повторність правопорушення - повторне вчинення протягом року адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями КУпАП та визначається за фактами винесених постанов у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили (крім правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 3 ст. 130 КУпАП).
Таким чином, вбачаються ознаки вчинення ОСОБА_1 повторно протягом одного року правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Отже, дії ОСОБА_1 за вищевказаними фактами охоплюються складом адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов до переконання в тому, що ОСОБА_1 винний у скоєнні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 130 КУпАП, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 598655 від 23.02.2026, висновком медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 23.02.2026, відеозаписами з нагрудних камер поліцейських.
Санкція ч. 2 ст. 130 КУпАП передбачає альтернативний вид адміністративного стягнення. Тому, вирішуючи який саме вид адміністративного стягнення слід застосувати до правопорушника, суд виходить з наступного.
Судочинство повинно відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.
Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення має на меті не тільки кару, а й виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, і запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, а при його призначенні, згідно із ст. 33 КУпАП, суд повинен ураховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Особі, яка вчинила адміністративне правопорушення, має бути призначено стягнення, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових правопорушень. Відповідно до принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
Судом враховано, що в діях ОСОБА_1 вбачається грубе порушення порядку користування правом керування транспортними засобами. Хоча дії ОСОБА_1 і не призвели до настання суспільно небезпечних наслідків, проте, будучи водієм особа несе певні обов`язки, за порушення яких настає відповідальність. Будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі (рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2007 року справа «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства»).
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
У свою чергу справедливість, як одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.
Враховуючи характер скоєних правопорушень, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, з метою дотримання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, забезпечуючи при цьому належну рівновагу, тобто пропорційність між метою судового рішення та його негативними наслідками для прав, свобод та інтересів осіб, суд прийшов до переконання за доцільне застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки без оплатного вилучення транспортного засобу. 
Вирішуючи питання щодо строку застосованого адміністративного стягнення у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, суд враховує таке.
Відповідно до ч. 3 ст. 30 КУпАП, якщо особою, позбавленою права керування транспортним засобом, до закінчення строку дії такого стягнення вчинено нове адміністративне правопорушення, за яке застосовано стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, до стягнення за вчинення нового адміністративного правопорушення приєднується невідбута частина стягнення. При цьому загальний строк позбавлення права керування транспортним засобом може перевищувати гранично допустимий строк, передбачений частиною другою цієї статті.
Згідно із ч. 1 і ч. 2 ст. 3171 КУпАП виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія. Особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 постановою Красилівського районного суду Хмельницької області по справі № 677/1350/25 від 28.10.2025, яка набрала законної сили 07.11.2025, був позбавлений права керування транспортними засобами строком на один рік.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, до стягнення за вчинення 23.02.2026 адміністративного правопорушення приєднується невідбута частина стягнення, накладеного вищевказаним судовим рішенням.
Отже, загалом невідбута частина стягнення станом на 01.06.2026 становить 5 місяців і 7 днів.
Відповідно, визначити ОСОБА_1 остаточне адміністративне стягнення за вчинення адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 2 ст. 130 КУпАП, у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки 5 місяців і 7 днів без оплатного вилучення транспортного засобу.
Суд прийшов до висновку, що у даній справі вищевказане стягнення є необхідним та достатнім.
Відповідно до ч. 1 ст. 401 КУпАП і п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено стягнення, стягується судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином, з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 665, 60 гривень.
На підставі викладеного та керуючись п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 1, 9, 23, 24, 30, 33-35, 38, ч. 1 ст. 401, ч. 2 ст. 130, ст.ст. 221, 251, 268, 277, 280, 283-285, 287-289, 294, 3171 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 130 КУпАП, та стягнути з нього штраф в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян – 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень 00 копійок на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки без оплатного вилучення транспортного засобу.
Відповідно до ч. 3 ст. 30 КУпАП, шляхом приєднання до застосованого стягнення невідбутої частини стягнення, визначити ОСОБА_1 остаточне адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 130 КУпАП, у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян – 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень 00 копійок, який необхідно стягнути на користь держави, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки 5 місяців і 7 днів без оплатного вилучення транспортного засобу.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України.
У разі несплати правопорушником штрафу у встановлений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання, у порядку якого з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, зазначений у постанові про стягнення штрафу, та витрати на облік зазначених правопорушень.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення до Вінницького апеляційного суду.

ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 .

Суддя