Справа № 173/1539/25

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я 

і м е н е м У к р а ї н и 

23 квітня 2026 року Криничанський районний суд Дніпропетровської області у складі: 
головуючого судді:   Лісняк В.В. 
за участі секретаря: Коваль Л.І. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в с.Кринички справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитом спадкодавця, - 
В С Т А Н О В И В : 
Представник позивача звернувся до суду з цим позовом і вказав, що 04 грудня 2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк», в подальшому Акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № DZD0GK00770016. 
П. 1.1. зазначеного договору визначено, що банк зобов`язується надати «Позичальникові» кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 04 грудня 2006 року по 03 грудня 2016 року включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 55000 грн. на наступні цілі: придбання жилого будинку, а також 5500 грн. на сплату страхових платежів у випадках згідно порядку, передбачених п. п. 2.1.3., 2.2.7. цього договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом. 
Також, 04 грудня 2006 року, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, позичальник та банк уклали договір іпотеки № DZD0GK00770016, за яким позичальник передав у іпотеку банку належні йому на праві власності земельну ділянку та житловий будинок по АДРЕСА_1 . 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 25 вересня 2023 року Криничанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районіДніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). 
У зв`язку з тим, що за вказаним кредитним договором, на даний час є заборгованість у сумі 80275,88 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 7440,23 грн.; заборгованості за процентами – 45335,65 грн.; заборгованості по пені – 27500 грн., представник позивача просить стягнути вказану суму з відповідачки оскільки вона успадкувала зобов`язання за кредитним договором № DZD0GK00770016 від 04 грудня 2006 року. Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідачки 2422,40 грн. судового збору. 
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи сповіщена в установленому законом порядку. Згідно відзиву просить у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приват Банк» відмовити, а також застосувати до вимог позивача положення ст. 257 ЦК України. 
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке. 
Судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк», в подальшому Акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк») та ОСОБА_2 на підставі ст. 1054 ЦК України, договору кредитування № DZD0GK00770016 від 04 грудня 2006 року встановлені договірні відносини, згідно яких останній отримав кредит у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 55000 грн. на наступні цілі: придбання жилого будинку, а також 5500 грн. на сплату страхових платежів у випадках згідно порядку, передбачених п. п. 2.1.3., 2.2.7. цього договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом. 
Також, 04 грудня 2006 року, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, позичальник та банк уклали договір іпотеки № DZD0GK00770016, за яким позичальник передав у іпотеку банку належні йому на праві власності земельну ділянку та житловий будинок по АДРЕСА_1 . 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 25 вересня 2023 року Криничанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районіДніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). 
Згідно ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 
Відповідно до ст. ст. 608, 1218, 1219 ЦК України, у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті. 
Разом з тим, відповідно до правової позиції, неодноразово висловленої Верховним Судом (зокрема, у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 522/1912/16-ц, від 16 січня 2020 року у справі № 373/2054/16-ц), обов`язок спадкоємця відповідати за боргами спадкодавця виникає лише за умови прийняття спадщини, а також у межах вартості успадкованого майна. 
Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу (6 місяців від дня відкриття спадщини) він не заявив про відмову від неї. 
Верховний Суд у своїй усталеній практиці (постанова від 10 жовтня 2018 року у справі № 643/1311/16-ц, постанова від 27 листопада 2019 року у справі № 522/10912/15-ц) наголошує, що сам по собі факт реєстрації місця проживання не є безумовним доказом фактичного проживання особи разом зі спадкодавцем, а підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами. 
Згідно довідки вих. № 03/01-26/тм, виданої начальником відділу, адміністратором відділу «ЦНАП» Криничанської селищної ради Литвиненко О., ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 17 квітня 2007 року по 25 вересня 2023 року. Також за вказаною адресою були зареєстровані: ОСОБА_1 (дружина), ОСОБА_3 (син), ОСОБА_4 (донька), ОСОБА_5 (онука). 
Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенції) зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи ( 23 рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00). 
Як вбачається з матеріалів справи, позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідачка є спадкоємцем та прийняла спадщину, однак належних і допустимих доказів на підтвердження цих обставин суду не надано. Зокрема: відсутні докази фактичного постійного проживання відповідачки разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини; не надано доказів звернення відповідачки до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини; відсутні докази прийняття спадщини шляхом вчинення дій, що свідчать про фактичне прийняття спадкового майна; не встановлено склад спадкового майна, його вартість та обсяг прав і обов`язків, які могли перейти до відповідачки; позивачем не доведено, що саме відповідачка є єдиним спадкоємцем або що вона прийняла спадщину у повному обсязі.
Як вбачається з вищезазначеної довідки начальника відділу, адміністратора відділу «ЦНАП» Криничанської селищної ради», за адресою проживання спадкодавця було зареєстровано ще троє осіб, однак позов пред`явлено лише до однієї. 
Суд звертає увагу, що відповідно до статей 12, 81 ЦПК України обов`язок доказування покладається саме на позивача, який повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. 
Ненадання позивачем належних доказів прийняття спадщини відповідачкою виключає можливість покладення на неї обов`язку щодо виконання кредитних зобов`язань спадкодавця. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 761/26645/16-ц, де зазначено, що відсутність доказів прийняття спадщини є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості зі спадкоємця. 
Окремо суд зазначає, що відповідно до статті 1282 ЦК України спадкоємці відповідають за боргами спадкодавця лише в межах вартості одержаного у спадщину майна, однак позивач не надав доказів вартості такого майна, що унеможливлює визначення обсягу відповідальності навіть у разі доведення факту прийняття спадщини. 
Разом із тим, суд зазначає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на сплив строків позовної давності. 
Відповідно до статті 256 ЦК України позовною давністю є строк для звернення до суду за захистом права або інтересу, а згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
За змістом статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. 
Судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору № DZD0GK00770016 від 04 грудня 2006 року кінцевий строк виконання основного зобов`язання визначений до 03 грудня 2016 року включно, тобто саме з цього моменту у кредитора виникло право на звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості в повному обсязі. 
Правова позиція щодо визначення початку перебігу позовної давності у кредитних правовідносинах неодноразово викладалась Верховним Судом, зокрема у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, де зазначено, що у разі встановлення у договорі кінцевого строку виконання зобов`язання перебіг позовної давності починається саме з цього строку, а не з моменту пред`явлення вимоги кредитором. 
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів переривання або зупинення перебігу позовної давності у розумінні статей 264–266 ЦК України. Зокрема, позивачем не доведено фактів визнання боргу боржником чи спадкоємцями після настання строку виконання зобов`язання, а також не надано доказів пред`явлення позову у межах встановленого законом строку. 
Окремо суд звертає увагу, що смерть боржника не є підставою для переривання або зупинення перебігу позовної давності, а перехід прав та обов`язків у порядку спадкування не змінює правил її обчислення, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду (постанова від 21 березня 2018 року у справі № 522/5112/15-ц). 
Крім того, заявлені позовні вимоги фактично спрямовані на стягнення заборгованості, забезпеченої іпотекою, однак позивач не заявив вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, що свідчить про обрання ним способу захисту у вигляді особистого стягнення боргу. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зазначила, що сплив позовної давності до основної вимоги поширюється також і на додаткові вимоги, у тому числі щодо забезпечення виконання зобов`язання, якщо інше прямо не встановлено законом. 
Таким чином, сплив позовної давності щодо основної вимоги про стягнення кредитної заборгованості виключає можливість її задоволення і в обраному позивачем способі захисту. 
З урахуванням того, що відповідачкою заявлено про застосування позовної давності, а позивач належним чином не довів наявності правових підстав для її поновлення або незастосування, суд відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду (постанова від 16 червня 2020 року у справі № 910/10399/17) приходить до висновку, що сплив позовної давності є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову.
Враховуючи вищевказані вимоги законодавства та встановлені обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що правові підстави для стягнення саме з відповідачки на користь позивача боргу спадкодавця відсутні, а тому у задоволенні позову слід відмовити. А відмова в задоволенні позову за правилами ст. 141 ЦПК України покладає на позивача обов`язок по сплаті судових витрат. 
Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 259, 263-265, 280, 282, 354 ЦПК України суд, - 
В И Р І Ш И В : 
У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитом спадкодавця – відмовити. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Криничанський районний суд шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачки, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії. 

Суддя:	  	В.  В.  Лісняк 	

р