КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 травня 2026 року справа № 320/33628/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.
Суть спору: До Київського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний Суд" звернувся ОСОБА_1 із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати п. 6 наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 від 05.05.2022 № 117 "Про підсумки службового розслідування", відносно ОСОБА_1 ;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 за квітень 2022 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 09.03.2022 він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця-помічника гранатометника. У травні 2024 року через свого представника позивач дізнався про існування наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 від 05.05.2022 № 117 "Про підсумки службового розслідування". Згідно з пунктом 6 цього наказу, позивача було позбавлено додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, за квітень 2022 року у зв`язку з перебуванням на військовій службі у стані алкогольного сп`яніння. 
Позивач вважає таке рішення протиправним, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин чинне законодавство не надавало Міністру оборони України або командирам військових частин права обмежувати виплату додаткової винагороди, встановленої Кабінетом Міністрів України. Позивач наголошує, що Постанова № 168 у редакції, що діяла в період спірних правовідносин, не містила жодних застережень щодо позбавлення військовослужбовців виплат за дисциплінарні проступки, а встановлювала залежність розміру винагороди виключно від факту та тривалості безпосередньої участі у бойових діях або заходах із забезпечення національної безпеки і оборони. 
Крім того, позивач зауважує, що посилання відповідача на пункт 10 телеграми Департаменту фінансів МОУ від 25.03.2022 № 248/298 є безпідставним, оскільки вказана телеграма не є нормативно-правовим актом. Право встановлювати порядок і умови виплати такої винагороди керівникам міністерств було делеговано Кабінетом Міністрів України лише з 19.07.2022 (після внесення змін постановою № 793), що, на думку позивача, підтверджує відсутність у відповідача відповідних повноважень на момент видання оскаржуваного наказу. Також позивач вказує, що норми Порядку № 260 щодо обмеження виплат за вживання алкоголю стосуються лише премій і не можуть бути застосовані до додаткової винагороди, яка має іншу правову природу. 
З огляду на викладене, позивач просить суд визнати протиправним та скасувати пункт 6 наказу № 117 від 05.05.2022, а також зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому заборговану додаткову винагороду за квітень 2022 року. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.07.2024 позовну заяву залишено без руху з підстав пропуску строку звернення до суду з позовом щодо оскарження наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 від 05.05.2022 № 117 "Про підсумки службового розслідування", відносно ОСОБА_1 та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позову.
08.08.2024 на адресу суду від представника позивача через підсистему "Електронний Суд" надійшла заява про поновлення процесуального строку. 
Обґрунтовуючи причини пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зазначає, що позивач не знав про винесення наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 від 05.05.2022 № 117 "Про підсумки службового розслідування" даний наказ не оголошувався та не доносився ОСОБА_1 . Вказує, що в листопаді 2023 року представник позивача адвокат Микола Тихоход звернувся з адвокатським запитом до відповідача, в якому просив повідомити чи притягувався в 2022 році позивач до дисциплінарної відповідальності. Листом від 12.12.2023 №4482 адвокату Миколі Тихоходу було надано у тому числі витяг з наказу командира відповідача від 05.05.2022 №334, який в свою чергу містив посилання на наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 05.05.2022 №117. В зв`язку з неповнотою відповіді відповідача, адвокат позивача неодноразово звертався з уточненими адвокатськими запитами з урахуванням відповіді відповідача від 12.12.2023 №4482, та 07.05.2024 представник позивача отримав від відповідача відповідь на адвокатський запит листом від 01.04.2024 №1201, з якого позивачу стало відомо про прийняття оскаржуваного наказу. Таким чином, до 07.05.2024 позивач не знав про наказ виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 від 05.05.2022 №117 "Про підсумки службового розслідування".
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.09.2024 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
03.10.2024 через підсистему "Електронний Суд" до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач адміністративний позов не визнає та зазначає, що 10.04.2022 близько 22 години 00 хвилин на території базового табору позивача було виявлено з явними ознаками алкогольного сп`яніння. За вказаним фактом було призначено та проведено службове розслідування, результати якого зафіксовані в акті та спірному наказі № 117 від 05.05.2022. Військова частина наголошує, що за неналежне виконання службових обов`язків та порушення вимог статей 11, 13, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби ЗСУ на позивача було правомірно накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани, а також прийнято рішення про невиплату премії та додаткової винагороди за квітень 2022 року в повному обсязі. 
В обґрунтування своєї позиції відповідач вказує, що відповідно до Дисциплінарного статуту ЗСУ командир зобов`язаний притягувати підлеглих до відповідальності за порушення військової дисципліни, а перебування на службі в нетверезому стані в умовах воєнного стану є грубим порушенням обов`язків. Щодо правомірності обмеження виплат, військова частина посилається на частину 4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", згідно з якою порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України. Відповідач стверджує, що на час виникнення спірних правовідносин питання невиплати додаткової винагороди за вчинення дій, що мають ознаки правопорушення, було врегульовано рішенням Міністра оборони України № 248/1298 від 25.03.2022. 
Додатково відповідач зазначає, що згідно з пунктом 17 Порядку № 260 виплата грошового забезпечення на період дії воєнного стану може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони, тому телеграма № 248/1298 була видана ним у межах власних повноважень. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, відповідач підкреслює, що додаткова винагорода є складовою грошового забезпечення і її виплата безпосередньо пов`язана з належним виконанням обов`язків військової служби. Оскільки позивач порушив дисципліну та перебував у стані алкогольного сп`яніння під час виконання обов`язків, відповідач вважає, що мав усі законні підстави для позбавлення його вказаної виплати, а тому просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 
08.10.2024 через підсистему "Електронний Суд" до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що заперечення військової частини НОМЕР_1 є безпідставними та не спростовують доводів, викладених у позовній заяві. Позивач наголошує на тому, що відзив на позов відповідача ґрунтується виключно на цитуванні норм права без урахування їхнього фактичного змісту та хронології набрання ними чинності. 
Зокрема, позивач акцентує увагу на тому, що посилання відповідача на пункт 17 Порядку № 260 є помилковим. З системного тлумачення положень цього Порядку вбачається, що він хоч і передбачає право Міністра оборони України встановлювати додаткові види грошового забезпечення, проте він не містить норм, які б дозволяли обмежувати або позбавляти військовослужбовців додаткової винагороди, передбаченої саме Постановою КМУ № 168. Позивач стверджує, що вказаний Порядок не поширюється на правовідносини щодо обмеження виплат за Постановою № 168, оскільки така винагорода має окремий правовий статус. 
Крім того, позивач наполягає, що законні підстави для визначення керівниками міністерств порядку та умов виплати цієї винагороди з`явилися лише з 19.07.2022, а тому будь-які обмеження, встановлені відповідачем у травні 2022 року, є порушенням законодавства. На підставі цього позивач вважає, що аргументи відповідача про правомірність позбавлення його виплат за квітень 2022 року є необґрунтованими та підлягають відхиленню судом. 
08.11.2024 через підсистему "Електронний Суд" до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач зазначає, що позивач свідомо приховує фактичні обставини події, яка стала підставою для видання оскаржуваного наказу. Зокрема, військова частина наголошує, що факт перебування позивача у стані алкогольного сп`яніння під час виконання обов`язків військової служби підтверджується відповідним актом медичного огляду. Відповідач зауважує, що під час проведення службового розслідування позивач відмовився надавати будь-які пояснення по суті виявленого порушення та підписувати документи, що зафіксовано у відповідних актах про відмову.
Військова частина стверджує, що додаткова винагорода, передбачена Постановою КМУ № 168, за своєю правовою природою є заохочувальною виплатою. Її виплата безпосередньо залежить від належного виконання військовослужбовцем своїх обов`язків та суворого дотримання військової дисципліни. На думку відповідача, встановлення факту перебування позивача у стані сп`яніння є безумовною підставою для позбавлення позивача вказаних виплат за відповідний місяць, оскільки це є грубим порушенням вимог законодавства.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд 

в с т а н о в и в:

Солдат ОСОБА_1 з 09.03.2022 проходив військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 . Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.03.2022 № 54 (а.с. 6) позивач був зарахований до списків особового складу частини на посаду стрільця-помічника гранатометника відділення охорони 2 взводу охорони 1 роти охорони батальйону охорони, ВОС – 100915А/630.
Подальше проходження служби та перебування у списках військової частини НОМЕР_1 підтверджується витягами з наказів командира від 19.03.2022 № 64 (а.с. 6 зворотній бік) та від 04.06.2022 № 142 (а.с. 7), а також посвідченням офіцера серії НОМЕР_2 (а.с. 7 зворотній бік – 9).
У період дії воєнного стану, під час виконання обов`язків військової служби, а саме 28.04.2022 близько 20 години 00 хвилин, на території базового табору 12 самохідно-артилерійської батареї 4 самохідно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 позивача було виявлено з явними ознаками алкогольного сп`яніння. О 20 годині 10 хвилин 28.04.2022 позивачу було запропоновано пройти медичний огляд для встановлення факту алкогольного сп`яніння, на що позивач відмовився, про що було складено акт фіксації відмови від добровільного проходження медичного огляду на предмет підтвердження чи спростування факту перебування у нетверезому стані від 28.04.2022 (а.с. 53 зворотній бік). 
На підставі виявленого факту порушення військової дисципліни, на підставі рапорту командира 4 самохідно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 від 29.04.2022 вх. №3055 (а.с. 37, зворотній бік) командуванням частини наказом від 30.04.2022 №320 (а.с. 37) було наказано провести в термін до 05.05.2022 службове розслідування за фактом перебування 28.04.2022 на військовій службі з ознаками алкогольного сп`яніння, зокрема, позивача. 
За результатами проведеної перевірки було складено акт проведення службового розслідування від 03.05.2022 (а.с. 33 зворотній бік – 36), яким встановлено порушення позивачем вимог статей 11, 13, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та запропоновано за вказані порушення позивача притягнути до дисциплінарної відповідальності, згідно з пунктом 5 наказу Міністерства оборони України №260 від 17.06.2018 позивачу не виплачувати премію за квітень 2022 року, відповідно до пункту 10 телеграми Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 25.03.2022 №248/298 додаткові виплати позивачу за квітень 2022 року не виплачувати. 
За результатами розгляду матеріалів розслідування тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 було видано наказ від 05.05.2022 № 117 "Про підсумки службового розслідування" (а.с. 53 зворотній бік – 54), пунктом 2 якого за вчинення дисциплінарного проступку на позивача було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани, пунктом 5 якого позивача було позбавлено премії за квітень 2022 року в повному обсязі та пунктом 6 якого позивача було позбавлено додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, за квітень 2022 року в повному обсязі.
Крім того, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.05.2022 № 334 (а.с. 10 зворотній бік) позбавлено премії за квітень 2022 року. 
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу "заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом". Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.
Відповідно до частин першої, третьої статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.
Згідно з частиною п`ятою статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Частиною 1 статті 1 Закону №2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до частин 1-3 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Відповідно до частини 4 статті 2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Частинами 2-4 статті 2 Закону України №2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 1 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-XII) визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Згідно з частиною другою статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону № 2011-ХІІ).
Абзацом першим частини першої статті 9 Закону № 2011-ХІІ обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
У частині другій статті 9 Закону № 2011-XII установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно абзаців 1, 2 частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Порядок № 260, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з пунктами 2, 3 розділу I Порядку № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.
Підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є, зокрема, накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно з пунктом 17 розділу I Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України (доповнено новим пунктом згідно з Наказом Міністерства оборони № 98 від 01.04.2022 - застосовується з 24 лютого 2022 року).
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.
На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова №168, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил (...) виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Згідно з пунктом 2-1 Постанови №168 встановлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, на виконання зазначеного пункту 2-1, Міністром оборони України видано телеграму від 25.03.2022 №248/298 (далі - Телеграма).
Згідно з пунктом 10 Телеграми до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень вимагається не включати військовослужбовців, які, зокрема, перебували у стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння – за місяць, в якому здійснено таке порушення.
Суд зазначає, що прийняття Міністром оборони України рішення від 25.03.2022 №248/1298 узгоджується з повноваженнями, визначеними пунктом 17 Порядку № 260, а тому відповідні рішення підлягають врахуванню при вирішенні питання про виплату додаткової допомоги, передбаченої Постановою №168.
Таким чином, однією із підстав позбавлення військовослужбовців премії та додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, є встановлення факту їх перебування як у службовий, так і в позаслужбовий час особи в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння, перебування на службі в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння.
Судом встановлено, що оскаржуваний у даній справі наказ тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 № 117 від 05.05.2022 "Про підсумки службового розслідування" (в частині пункту 6 щодо позбавлення додаткової винагороди за квітень 2022 року) прийнятий у зв`язку з виявленням солдата ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується актом службового розслідування від 03.05.2022 та відповідним актом медичного огляду.
При цьому матеріали справи свідчать, що факт вживання алкогольних напоїв та перебування у стані сп`яніння 28.04.2022 позивачем по суті не оспорюється, оскільки доводи позовної заяви зосереджені на відсутності у відповідача правових повноважень щодо обмеження виплати додаткової винагороди у спірний період, а не на запереченні самого факту вчинення дисциплінарного проступку. 
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (далі – Дисциплінарний статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Так, за приписами статей 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:
додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів;
бути пильним, зберігати державну та військову таємницю;
додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;
виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;
поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Відповідно до частини 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Також суд вважає за необхідне зауважити, що кожен військовослужбовець, складаючи присягу, бере на себе відповідні зобов`язання, які передбачені Конституцією України та законами України, має виконувати свої обов`язки сумлінно, дотримуючись дисципліни, а також користується певними соціально-економічними та особистими правами і свободами. Результат дій військовослужбовця може вплинути на інших та на результати всієї служби в цілому, а тому військовослужбовці зобов`язані дотримуватися Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного статуту.
Військовослужбовці, особливо під час воєнного стану запровадженого у державі, відіграють важливу роль у забезпеченні національної безпеки та захисту територіальної цілісності країни, а тому під час виконання своїх обов`язків, вони повинні бути відповідальними та надійними, що вимагає обмежень у різних аспектах, включаючи вживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин), оскільки будь-яке їх вживання під час служби може призвести до непередбачуваних наслідків, які можуть негативно вплинути на безпеку нашої країни та діяльність в цілому військової частини.
Таким чином, суд дійшов висновку, що за порушення військової дисципліни, а саме за вживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, перебування на службі в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) позивача правомірно позбавлено додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за квітень 2022 року.
Отже, суд приходить до висновку, що оскаржуваний у даній справі наказ тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 від 05.05.2022 № 117 "Про підсумки службового розслідування" в частині пункту 6 щодо позбавлення позивача додаткової винагороди за квітень 2022 року прийнятий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та чинним законодавством України.
Враховуючи встановлений факт перебування позивача у стані алкогольного сп`яніння під час виконання обов`язків військової служби, що підтверджується матеріалами службового розслідування, а також зважаючи на наявність у командира військової частини повноважень щодо визначення порядку виплати грошового забезпечення, суд приходить до висновку про правомірність дій відповідача. 
За таких обставин, у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування пункту 6 наказу № 117 від 05.05.2022, а також зобов`язання нарахувати та виплатити додаткову винагороду належить відмовити.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у суду відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову відмовити. 

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.