РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
08 червня 2026 р.  Справа № 120/3890/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Поліщук І.М., 

за участі секретаря судового засідання: Ставнійчук В.О. 
представника позивача: Супруна М.І.
представника відповідача: Тарасової О.Г.
представника третьої особи: Сидорюка Д.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом: ОСОБА_1 
до: Військової частини НОМЕР_1 , за участі третьої особи, яка на заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця 
про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , за участі третьої особи, яка на заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги мотивовані протиправністю рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 , оформленого протоколом №10 від 25.11.2021, в частині зняття позивача з квартирного обліку, а також наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №487 від 25.11.2021.
Ухвалою від 01.04.2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
Крім того, цією ж ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка на заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниця.
15.04.2024 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому він заперечив щодо задоволення даного позову.
18.04.2024 представником позивача подано відповідь на відзив, в якій останній просить здійснювати розгляд даної справи в судовому засіданні з повідомлення сторін у зв`язку з необхідністю призначення у даній справі експертизи.
Ухвалою від 18.10.2024 року задоволено клопотання представника ОСОБА_1 про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та призначено справу до розгляду в судовому засіданні о 13:00 год. 29.10.2024.
Ухвалою від 29.10.2024 року задоволено клопотання представника позивача та призначено в адміністративній справі №120/3890/24 почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.
На вирішення почеркознавчої експертизи поставлено наступні питання:
- чи виконано рукописний текст у вигляді "Прошу Вас зняти мене з квартирного обліку у зв`язку з переведенням до нового місця служби військової частини НОМЕР_2 . Старший водій взводу 2 автомобільної роти автомобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 старший прапорщик (підпис) ОСОБА_2 " на рапорті від 22.11.2021 року ОСОБА_1 чи іншою особою? 
- чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 в рапорті від 22.11.2021 року ОСОБА_1 чи іншою особою?
Також цією ж ухвалою витребувано у Військової частини НОМЕР_1 та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця оригінал облікової (житлової) справи ОСОБА_1 .
Іншою ухвалою від 29.10.2024 року постановленою судом без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання вирішено оголосити перерву до 13:00 12.11.2024 року з метою виклику експерта для відібрання зразків.
Судове засідання призначене на 12.11.2024 року відкладено до 19.11.2024 року у зв`язку із неявкою позивача та неможливістю відібрання зразків.
Ухвалою від 19.11.2024 року постановленою судом без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання відкладено розгляд справи до 04.12.2024 року у зв`язку із неявкою позивача. Крім того, цією ж ухвалою визнано явку позивача обов`язковою.
Ухвалою від 04.12.2024 року постановленою судом без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання відкладено розгляд справи до 15.01.2025 року у зв`язку із неявкою позивача, відповідача та експерта та відсутністю у матеріалах справи доказів їх належного повідомлення.
Судове засідання призначене на 15.01.2025 року не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному. Наступне судове засідання призначено на 12:00 30.01.2025 року.
Ухвалою від 30.01.2025 року задоволено клопотання представника позивача та зупинено провадження у справі до одужання ОСОБА_1 .
Ухвалою від 28.08.2025 року поновлено провадження в справі та призначено судове засідання на 12:00 18.09.2025 року.
Ухвалою від 18.09.2025 року відкладено судовий розгляд справи до 24.09.2025 року за клопотанням позивача.
У судовому засіданні 24.09.2025 року експертом відібрано зразки підпису та почерку ОСОБА_1 .
Крім того, ухвалою від 24.09.2025 року постановленою судом без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання судом з власної ініціативи витребувано у Військової частини НОМЕР_1 оригінал рапорту від 22.11.2021 року.
Цією ж ухвалою витребувано у Квартирно-експлуатаційного відділу міста Вінниця другий примірник облікової справи позивача або інформацію про можливе місце знаходження рапорту. 
У зв`язку із витребуванням додаткових доказів судове засідання відкладено до 21.10.2025 року.
Ухвалою від 21.10.2025 року зупинено провадження у справі №120/3890/24 до надходження висновку експерта, складеного за наслідками проведеної почеркознавчої експертизи.
Ухвалою від 19.01.2026 року поновлено провадження у даній справі з метою уточнення статусу наданих документів, зазначення оригіналів документів в матеріалах облікової справи ОСОБА_1 та надання додаткових порівняльних матеріалів та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 03.02.2026 року.
Судове засідання призначене на 03.02.2026 року не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному. Наступне судове засідання призначено 19.02.2026 року.
Ухвалою від 19.02.2026 року задоволено клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення почеркознавчої експертизи.
Крім того, цією ж ухвалою зупинено провадження у справі №120/3890/24 до надходження висновку експерта, складеного за наслідками проведеної почеркознавчої експертизи.
15.05.2026 року на адресу суду надійшов висновок почеркознавчої експертизи.
Ухвалою від 19.05.2026 року поновлено провадження у справі та призначено судове засідання на 02.06.2026 року.
У судовому засіданні 02.06.2026 року представник позивача підтримав вимоги даного позову та просив його задовольнити. Представник вказав, що позивач при документальному оформленні свого звільнення із Військової частини НОМЕР_1 не був повідомлений про його зняття з військового обліку та зазначив, що процедура зняття з житлового обліку здійснена вже після виключення позивача зі списків особового складу військової частини.
Також останній стверджує, що позивач заперечує саме факт написання рапорту про зняття з житлового обліку у зв`язку із його переведенням до Військової частини НОМЕР_2 .
Представник вказує, що прийнятим протиправним рішенням позивача позбавлено законної можливості на отримання житла, тому у зв`язку із цим він просить визнати протиправними рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 , оформленого протоколом засідання житлової комісії №10 від 25.11.2021 року та наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 25.11.2021 року №487 та поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов для забезпечення постійним житлом для постійного проживання у загальній черзі у складі 1 (одна) особа з 20.09.2004 року, тобто дня первинного зарахування.
Крім того, у судовому засіданні 02.06.2026 року представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, які складаються із витрат на правничу допомогу адвоката та витрат понесених у зв`язку із проведенням судової почеркознавчої експертизи.
Представник відповідача в судовому засіданні 02.09.2026 року заперечила щодо задоволення даного позову. Зазначила, що житловою комісією Військової частини прийнято обґрунтоване та правомірне рішення про зняття позивача з квартирного обліку на підставі поданого рапорту. 
Крім того, представник зазначає, що позивачем самостійно подано рапорт у паперовій формі до кадрової служби Військової частини НОМЕР_1 , який в подальшому був зареєстровий у встановленому порядку, завізований командиром військової частини та переданий для розгляду житловій комісії Військової частини НОМЕР_1 . Крім того, представник вказала, що комісія прийняла вмотивоване та законне рішення в межах наданих їй повноважень у зв`язку із чим не вбачає підстав для його скасування.
У судовому засіданні представник третьої особи заперечив проти задоволення даного позову та підтримав позицію представника відповідача. 
В судовому засіданні 02.09.2026 року суд, керуючись положеннями абз. 2 ч. 1 ст. 227 КАС України, перейшов до стадії ухвалення судового рішення та повідомив сторони, що його проголошення відбудеться 08.06.2026 року.
В судовому засіданні 08.06.2026 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду та повідомлено про строки виготовлення повного тексту.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступні обставини.
Позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 у період з 22.01.2013 по 04.11.2021 року.
Рішенням житлової комісії Військової частини НОМЕР_3 від 20.09.2004 року, оформленим протоколом № 23, позивач первинно з 20.09.2004 був зарахований на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов при Військовій частині НОМЕР_3 .
У зв`язку із переведенням до Військової частини НОМЕР_1 рішенням житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 16.02.2016 року, оформленим протоколом №3, позивача включено до списків осіб, які потребують поліпшення житлових умов при Військовій частини НОМЕР_1 в загальну чергу з 20.09.2004 року зі складом сім`ї 3 (три) особи.
В подальшому, рішенням житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 07.03.2019 року внесено зміни до житлової справи ОСОБА_1 , відповідно до яких останній рахувався в загальній черзі на поліпшення житлових умов при військовій частині НОМЕР_1 з 20.09.20204 року зі складом сім`ї 1 (особа).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.11.2021 року №232 старшого прапорщика ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення з 04.11.2021 року у зв`язку переведенням до нового місця служби.
Разом із тим, 25.11.2021 року житлова комісія Військової частини НОМЕР_1 розглянула рапорт ОСОБА_1 від 22.11.2021 року про зняття його з квартирного обліку у зв`язку із переведенням до нового місця служби.
За результатом розгляду вказаного рапорту житлова комісія військової частини НОМЕР_1 прийняла рішення, оформлене протоколом №10, яким вирішила зняти з квартирного обліку майстер-сержанта ОСОБА_1 у зв`язку із переведенням до нового місця служби (Військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 ).
Вказане рішення житлової комісії затверджене наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №487 від 25.11.2021 року. Крім того, у вказаному наказі зобов`язано голову житлової комісії результати засідання житлової комісії та облікові документи направити до квартирно-експлуатаційного відділу міста Вінниці.
Не погоджуючись з оскаржуваними рішеннями та вважаючи їх прийнятими за відсутності законодавчо визначених підстав, а саме не написання та не подання спірного рапорту, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.
Відповідно до статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 №2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон № 2011-ХІІ), який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
За умовами абзацу 1 пункту 1 статті 12 Закону №2011-ХІІ держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Абзацом 1 пункту 9 статті 12 Закону №2011-ХІІ установлено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.
Так, порядок зарахування, зняття та ведення обліку осіб, які потребують покращення житлових умов, визначено вимогами Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 №1081 (далі - Порядок №1081), Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380.
Порядок №1081 визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей.
Згідно із пунктом 6 Порядку №1081 питання, пов`язані із забезпеченням житлом військовослужбовців вирішуються за місцем перебування їх на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.
Відповідно до пункту 22 Порядку №1081 облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов (далі - облік), ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.
За приписами пунктів 24, 25 Порядку №1081 військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини.
У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.
Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік.
Військовослужбовці, зараховані на облік, заносяться до книги обліку осіб, що перебувають в черзі на одержання житла.
На кожного військовослужбовця, зарахованого на облік, оформляється облікова справа.
Облікова справа зберігається за місцем перебування військовослужбовця на обліку, а після надання йому житла для постійного проживання протягом п`яти років - у виконавчому органі районної, міської, районної у місті ради, що видав ордер, якщо ордер видано квартирно-експлуатаційним органом - в квартирно-експлуатаційному органі. Після закінчення зазначеного строку справа знищується у встановленому порядку.
Пункт 29 Порядку №1081 передбачає, що військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.
Пункт 30 Порядку №1081 визначає перелік підстав, за яких військовослужбовці знімаються з обліку, а саме:
поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла;
засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження;
звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем;
подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік;
в інших випадках, передбачених законодавством.
Відповідно до пункту 26 Порядку №1081 військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.
Своєю чергою, зміст та методику забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців Збройних Сил України (крім військовослужбовців строкової служби), а також осіб, звільнених в запас або відставку, що залишилися перебувати після звільнення з військової служби на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання (далі - військовослужбовці), та членів їх сімей, у тому числі членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), зникли безвісти під час проходження військової служби, що перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов (далі - члени їх сімей) визначає Інструкція №380.
Пунктом 1 розділу ІІ Організація роботи житлових комісій військових частин Інструкції №380 передбачено, що для ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, надання та використання службової жилої площі, обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою житловою площею), ведення оперативного обліку службових житлових приміщень в апараті Міноборони, в Генеральному штабі Збройних Сил України, у інших органах військового управління та військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України, а також у військових прокуратурах (далі - військова частина) утворюються житлові комісії (далі - житлова комісія військової частини).
До житлових комісій військових частин також належать житлові комісії квартирно-експлуатаційних органів та військових комісаріатів, які утворюються для ведення у встановленому порядку обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, або виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення особами з числа звільнених із військової служби в запас або відставку.
Згідно із пунктом 4 цього Розділу, основною формою роботи житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) є засідання (збори). Засідання (збори) є правочинними, якщо на них присутні більше ніж 2/3 членів комісії. Рішення приймається відкритим голосуванням за умови 50% загальної кількості членів житлової комісії плюс 1 голос.
Житлова комісія військової частини підзвітна загальним зборам військовослужбовців цієї військової частини. Об`єднана житлова комісія підзвітна загальним зборам військовослужбовців військових частин (підрозділів).
У разі розформування військової частини житлова комісія військової частини припиняє свою діяльність та передає облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, до визначеного правонаступника.
Рішення про припинення діяльності об`єднаної житлової комісії приймає посадова особа, яка видала наказ про її утворення.
У наказі про припинення зазначається правонаступник та термін передачі обліку, до якого передається облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання.
Пунктом 5 Розділу ІІ Інструкції №380 визначено, що основними завданнями житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій) є: перевірка житлових умов військовослужбовців та членів їх сімей; прийняття рішення з житлових питань, у тому числі із розгляду відповідних рапортів (заяв) військовослужбовців та членів їх сімей з житлових питань; ведення обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими житловими приміщеннями (службовою житловою площею); ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; розгляд заяв, скарг та пропозицій, що виникли під час роботи житлових комісій військових частин, та прийом громадян з житлових питань; видача документів, які створюються житловими комісіями військових частин під час виконання вимог цієї Інструкції; ведення оперативного обліку службових житлових приміщень.
Згідно із пунктом 7 Розділу ІІ Інструкції № 380 житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) має право приймати рішення щодо:
взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею);
взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання;
надання військовослужбовцям та членам їх сімей службових жилих приміщень (службової житлової площі), жилих приміщень для постійного проживання або виплату грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення;
зміни дати зарахування (перебування) на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання;
внесення змін до облікових справ військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання;
перегляду раніше прийнятих рішень цією житловою комісією або в порядку правонаступництва.
За приписами пункту 8 Розділу ІІ Інструкції №380 рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) оформлюється протоколом (додаток 4), підписується членами комісії, які були присутні на засіданні житлової комісії, та протягом двадцяти робочих днів затверджується командиром військової частини та оголошується в наказі.
Рішення об`єднаної житлової комісії затверджується командиром військової частини підрозділу, який відповідає за організацію роботи об`єднаної житлової комісії, та оголошується в наказі командиром військової частини за місцем проходження військової служби.
Прийняття рішень про забезпечення житловою площею командира військової частини здійснюється житловою комісією військової частини, затверджується та оголошується в наказі старшим начальником за підпорядкованістю.
Отже, саме на житлові комісії військових частин покладені повноваження щодо прийняття рішення про взяття на облік військовослужбовців, надання житла, зняття з обліку тощо.
Питання, що виникають під час обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, урегульовані розділом VІ Інструкції №380.
Пунктом 1 Розділу VІ Інструкції №380 передбачено, що житловими приміщеннями для постійного проживання забезпечуються військовослужбовці та члени їх сімей, які відповідно до вимог статті 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей набули права та не забезпечувалися постійним житлом протягом усього часу проходження військової служби і мають календарну вислугу на військовій службі 20 років і більше, зареєстровані в населеному пункті дислокації військової частини, в якій військовослужбовець проходить службу та перебуває на відповідному обліку.
Згідно із пунктом 3 розділу VІ Інструкції №380 облік ведеться в житлових комісіях військових частин (об`єднаних житлових комісіях), військових комісаріатах та КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району.
Зняття військовослужбовців з обліку проводиться у разі: поліпшення житлових умов до встановлених норм забезпечення житловою площею громадян у відповідному населеному пункті; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на квартирний облік, включення до списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання житлових приміщень, або неправомірних дій посадових (службових) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; в інших випадках, передбачених законодавством (пункт 21 розділу VІ Інструкції № 380).
Відповідно до пункту 17 Розділу VІ Інструкції №380 у разі переміщення військовослужбовця, який перебуває на обліку, по військовій службі до іншої військової частини житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) на підставі наказу про переміщення до нового місця служби на найближчому засіданні, але не пізніше місяця з дати виключення зі списків особового складу військової частини приймає рішення щодо виключення з обліку у військовій частині та направляє за встановленим порядком відповідну особову справу військовослужбовця до нового місця його служби.
Судом встановлено, що позивач станом на день виключення його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 перебував у загальній черзі на поліпшення житлових умов при військовій частині НОМЕР_1 з 20.09.2004 року зі складом сім`ї 1 (одна) особа.
Рішенням житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 25.11.2021 року, оформленого у формі протоколу №10, ОСОБА_1 знято з квартирного обліку у зв`язку із переведенням до нового місця зі складом сім`ї 1 (одна) особа на підставі поданого ним рапорту.
Отже, правовою підставою для виключення військовослужбовця ОСОБА_1 з квартирного обліку у військовій частини є поданий рапорт про виключення з квартирного обліку у зв`язку із його переведенням до нового місця служби.
Однак основним мотивом для поновлення його на квартирному обліку позивач вказує саме не написання ним спірного рапорту. 
З метою встановлення вказаних обставин судом було задоволено клопотання представника позивача та призначено експертизу.
Відповідно до висновку №СЕ-19/102-25/26067-ПЧ від 11.05.2026 року експерт зазначила, що рукописний текст та рукописні цифрові записи наступного змісту: "Прошу Вас зняти мене з квартирного обліку у зв`язку з переведенням до нового місця служби військової частини НОМЕР_2 . Старший водій взводу 2 автомобільної роти автомобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 старший прапорщик ОСОБА_2 " в рапорті про зняття ОСОБА_1 від 22.11.2021 виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою. Також у наданому висновку зазначено, що підпис навпроти рукописного запису " ОСОБА_2 " в рапорті про зняття з квартирного обліку ОСОБА_1 від 22.11.21 виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.
Суд акцентує увагу на те, що за змістом статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Отже, розгляд даної справи має відбуватися, зокрема, у контексті рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», в якому викладені загальні принципи тлумачення статті 8 Конвенції щодо права на повагу до свого житла.
Європейський суд з прав людини констатував, що «згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 40, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).
Суд зазначає, що втручання у право на повагу до житла відповідача буде відповідати Конвенції не лише тоді, коли таке втручання здійснюється згідно із законом, але й якщо для такого втручання існують легітимні цілі, вичерпний перелік яких наведений у п.2 ст.8 Конвенції.
Суд наголошує, що виключний перелік підстав для зняття військовослужбовців з обліку визначений Інструкцією № 380, якою передбачено, що зняття військовослужбовців з обліку проводиться у разі: поліпшення житлових умов до встановлених норм забезпечення житловою площею громадян у відповідному населеному пункті; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на квартирний облік, включення до списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання житлових приміщень, або неправомірних дій посадових (службових) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; в інших випадках, передбачених законодавством.
У даному випадку висновком експерта спростовано факт написання позивачем рапорту про зняття його з квартирного обліку та подання його саме позивачем. 
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 оформлене протоколом від 25.11.2021 року №10 в частині зняття ОСОБА_1 з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та Наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 25.11.2021 року №187 "Про оголошення рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 прийнятого протоколом" є протиправними та підлягають скасуванню.
Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати житлову комісію Військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов для забезпечення постійним житлом для постійного проживання у загальній черзі у складі 1 (одна) особа з 20.09.2004 року.
Що стосується позовної вимоги позивача щодо зобов`язання направлення облікових документів до квартирно-експлуатаційного відділу міста Вінниці, суд зазначає наступне.
Відповідно до Інструкції №380 для ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, надання та використання службової жилої площі, обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою житловою площею), ведення оперативного обліку службових житлових приміщень в апараті Міноборони, в Генеральному штабі Збройних Сил України, у інших органах військового управління та військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України, а також у військових прокуратурах (далі - військова частина) утворюються житлові комісії.
При цьому, суд враховує, що на житлові комісії покладається обов`язок обліку та ведення облікових справ та належить до їх дискреційних повноважень.
Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 відповідно до умов статті 15.Ь під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке надає певний адміністративному органу ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.
Враховуючи вищевказане, суд зазначає, що він не вправі втручатися у дискреційні повноваження відповідача та давати йому вказівки щодо вчинення подальших дій із наявними обліковими документами. Тому, в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання направлення облікових справ до квартирно-експлуатаційного відділу, належить відмовити.
При цьому, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки (Pincovd and Pine v. The Czech Republic), Ґаші проти Хорватії (Gashi v. Croatia), Трго проти Хорватії (Trgo v. Croatia), щодо застосування принципу належного урядування, згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Окрім того, відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для часткового задоволення даного адміністративного позову.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 КАС України).
У відповідності з частин 1, 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 
1) на професійну правничу допомогу; 
2) сторін та їх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 
3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 
4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 
5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Частиною 4 ст. 137 КАС України передбачено, що у випадках, коли сума витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача, експерта або проведення експертизи повністю не була сплачена учасниками справи попередньо (авансом), суд стягує ці суми на користь спеціаліста, перекладача, експерта чи експертної установи зі сторони, визначеної судом відповідно до правил розподілу судових витрат, встановлених цим Кодексом.
Згідно частини 5 статті 137 КАС України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
У відповідності до статті 101 КАС України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.
Як вже зазначалось вище, ухвалою суду від 29.10.2024 року за клопотанням представника ОСОБА_1. призначено почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Вінницькому науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України; зупинено провадження по справі до одержання результатів експертизи. Також вказаною ухвалою оплату за проведення судової економічної експертизи покладено на позивача.
Як вбачається з матеріалів справи, 24.04.2026 року від Вінницького НДКЦ МВС України надійшов лист від 20.04.2026 року за вих. №19/102/17/3-9284-2026 з вимогою оплатити вартість експертних послуг, згідно встановленого рахунку №СЕ-19/102-25/26067-ПЧ.
На виконання вимог ухвали суду від 29.10.2024 року та на підставі виставленого експертною установою рахунку позивачем було здійснено оплату вартості експертних послуг в сумі 12707,86 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжної інструкції №2 648962837.1 від 05.05.2026 року.
15.05.2026 року до суду надійшов висновок експерта за результатами проведення почеркознавчої експертизи № СЕ-19/102-25/26067-ПЧ від 11.05.2026 року.
Беручи до уваги, що під час розгляду справи адміністративний позов задоволено частково, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на проведення почеркознавчої експертизи у розмірі 12707,86 грн.
Що стосується відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн, то суд зазначає наступне.
Про витрати на професійну правничу допомогу зазначено у статті 134 КАС України. Так, частиною 1 цієї статті визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 КАС України).
Приписами частини 4-6 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Судом встановлено, що в підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача надано договір про надання правової (правничої) допомоги від 20.03.2024 року за №20/03-2024, рахунок №20/03-2024 на оплату послуг згідно пункту 3.2.1. Договору №20/03-2024 про надання правничої (правової) допомоги від 20.03.2024 року на суму в 5000 грн., а також платіжну інструкцію №@2PL289799 від 26.03.2024 року, що підтверджує оплату в розмірі 5000 грн. за надані послуги.
Водночас відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 01.02.2023 у справі №160/19098/21, згідно якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Як уже зазначалось, у зв`язку з розглядом цієї справи позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу адвоката за Договором від 20/03-2024 від 20.03.2024 року в розмірі 10000,00 грн. Разом із тим, представником надано докази понесених витрат у сумі 5000,00 грн.
Крім того, в даному випадку суд враховує те, також те, що дана адміністративна справа є справою з невеликим обсягом досліджуваних доказів, розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Обсяг і складність оформлених процесуальних документів також є незначним та потребував значних зусиль для адвоката.
Відтак, беручи до уваги сам факт часткового задоволення позову, а також завищеність загального розміру понесених витрат та документальне підтвердження лише частини заявлених витрат, тому, на переконання суду, обґрунтованим та пропорційним до предмета спору розміром витрат на правничу допомогу є сума в розмірі 2000 грн.
Таким чином, за результатами розгляду справи на користь позивача належить стягнути понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 , як відповідача, рішення якого визнано протиправним за наслідком розгляду даної справи.
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправними та скасувати рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 25.11.2021 року, оформлене протоколом №10 та наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 25.11.2021 року за №487 "Про оголошення рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 " в частині зняття з квартирного обліку ОСОБА_1 .
Зобов`язати житлову комісію Військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов для забезпечення постійним житлом для постійного проживання у загальній черзі у складі 1 (одна) особа з 20.09.2004 року.
В задоволенні решти вимог, - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 3000 (три тисячі) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 .
Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати у зв`язку із проведенням почеркознавчої експертизи в сумі 12707 (дванадцять тисяч сімсот сім) гривень 86 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 . ін: НОМЕР_4 )
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 )
Третя особа: Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниця (вул. Стрілецька, 87, м. Вінниця, код ЄДРПОУ 08320218) 
Повний текст рішення складено 15.06.2026.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна