Провадження № 2/522/2965/26
Справа № 522/20182/25-Е

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2026 року     м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси 
у складі: судді - Бондар В.Я.,
за участю секретаря судового засідання - Костинюк В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом Одеського національного медичного університету до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
Позивач 08.09.2025 звернувся до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості у сумі 93 315,09 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.10.2012 між Одеським національним медичним університетом (далі ОНМедУ) та ОСОБА_5 укладено Договір № 050 про надання послуг з транзиту по спільних мережах теплової, електричної енергії, постачанню холодної води та відведенню побутових стоків. Предметом цього Договору є забезпечення ОНМедУ надання послуг з транзиту теплової, електричної енергії, холодної води та побутових стоків внутрішньобудинковими мережами до квартирних засобів обліку та розподільних приборів, розташованих у житловій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , та забезпечення своєчасного відшкодування (оплати) вартості спожитих послуг Споживачем за встановленими виробниками зазначених послуг тарифами у строк та на умовах, що передбачені цим договором. 01.05.2025 Приморським районним судом м. Одеси ОНМедУ було відмовлено у відкритті провадження в зв`язку зі смертю ОСОБА_5 . З Договору вбачається, що право власності на квартиру також зареєстроване за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та відповідно до п. 2.1. Договору у квартирі мешкає три особи. ОНМедУ було направлено лист-вимогу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про погашення заборгованості з вимогою в строк до 20.06.2025 відшкодувати вартість послуг з теплопостачання у сумі 93 315,10 грн. Однак, відповідачі у вказаний строк заборгованість не погасили.
На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа надійшла у провадження судді Павлик І.А.
Ухвалою від 10.09.2025 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано 10-денний строк для усунення недоліків позову.
Після усунення недоліків позову, ухвалою від 19.09.2025 провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.
На підставі розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси №975/26 від 23.04.2026 на виконання Рішення зборів суддів Приморського районного суду м. Одеси від 20.03.2026 та з метою дотримання розумних строків розгляду справи, по справі було проведено 23.04.2026 повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями в результаті якого справа 24.04.2026 передана судді Бондарю В.Я.
Ухвалою від 27.04.2026 справу прийнято до провадження судді Бондаря В.Я. та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 28.05.2026.
Розгляд справи у судовому засіданні 28.05.2026 відкладено на 30.06.2026 внаслідок задоволення однойменних клопотань представника позивача та представника ОСОБА_2 – ОСОБА_6 .
До суду 09.06.2026 надійшов відзив представника ОСОБА_2 – ОСОБА_6 , згідно якого просить застосувати строк позовної давності до вимог, що стосуються сум до вересня 2022 року та в цій частині відмовити у задоволенні позовних вимог.
На обґрунтування відзиву зазначено, що за адресою: АДРЕСА_1 ніхто не проживає. Позивач не надав доказів здійсненнях заходів із врегулювання спірного питання за попередні роки до подання позову. Позов подано після смерті ОСОБА_7 до осіб, які хоча і є співвласниками, однак не проживали з ним. Відповідачка ОСОБА_2 не є стороною договору, який наданий до позову, тому їй не були відомі суттєві умови договору, про невиконання якого заявлено у позові. Позивач звернувся до суду з позовом 05.09.2025, а тому строки позовної давності слід застосувати до вимог, які виникли ло 05.09.2022.
До суду 29.06.2026 від представника ОСОБА_3 – ОСОБА_6 надійшла заява про застосування строку позовної давності у якій вказує, що ОСОБА_3 виїхала від батька у 2009 році після одруження та з 09.11.2023 проживає в Канаді. Сторона позивача може просити суд стягнути лише заборгованість починаючи з вересня 2022 року у розмірі 16 672,30 грн.
У судове засідання 30.06.2026 позивач не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повний текст рішення суду складено 01 липня 2026 року.
Суд, дослідивши матеріали справи дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_1 , з огляду на наступне.
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_1 (а.с.116).
Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
В силу ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільній справі є позивач і відповідач, які на час участі у справі, відповідно до ст. ст. 46-47 вказаного Кодексу, мають володіти цивільною процесуальною правоздатністю та цивільною процесуальною дієздатністю.
У свою чергу, цивільну процесуальну правоздатність мають усі фізичні і юридичні особи. Цивільну процесуальну дієздатність мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також, неповнолітні, у випадках, прямо передбачених законом.
Таким чином, позов може бути пред`явлено тільки до особи, яка на час вчинення названої процесуальної дії володіє цивільною процесуальною правоздатністю та цивільною процесуальною дієздатністю.
Разом з тим, за правилами ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність особи припиняється у момент її смерті.
За таких обставин, позов не може бути пред`явлено до померлої особи.
Як зазначив позивач в позовній заяві, ОСОБА_1 також є співвласником квартири, а тому має заборгованість за отримані комунальні послуги, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.
При цьому, слід розрізняти правонаступництво у матеріальних правовідносинах та процесуальне правонаступництво.
Так, за змістом ст. 55 ЦПК України процесуальне правонаступництво у цивільній справі допускається у разі, коли відповідач на момент відкриття провадження мав цивільну процесуальну дієздатність, однак помер після відкриття провадження у цивільній справі.
Процесуальне правонаступництво це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.
У силу ч. 1 ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.
Тобто, процесуальне правонаступництво між відповідачем та його спадкоємцями у порядку ст. 55 ЦПК України допускається, якщо на момент відкриття провадження у справі цивільна правоздатність відповідача не припинилася.
Отже, спадкоємці померлого на момент відкриття провадження у справі боржника не є процесуальними правонаступниками у цій справі, а наявність правонаступництва у матеріальних правовідносинах має вирішуватися за позовом, заявленим безпосередньо до спадкоємців боржника.
Відповідно до п.7 ч. 1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо, настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
Отже, суд дійшов висновку, що є підстави для закриття провадження у справі, по якій допускається правонаступництво, оскільки ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тоді як позов подано ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто ОСОБА_1 померла до подання позову, про що повідомив представник ОСОБА_2 у заяві 09.06.2026.
Згідно з ч. 2 ст.255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.
Суд розглянувши матеріали справи, приходить до висновку, що провадження по справі слід закрити на підставі п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України, адже ОСОБА_1 померла до відкриття провадження у справі.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 01 жовтня 2012 року між Одеським національним медичним університетом та ОСОБА_5 укладено Договір №050 про надання послуг з транзиту по спільних мережах теплової, електричної енергії, постачанню холодної води та відведенню побутових стоків.
Відповідно до п. 1.1. договору предметом цього договору є забезпечення виконавцем надання послуг з транзиту теплової, електричної енергії, холодної води та побутових стоків – надалі «послуг» внутрішньо будинковими мережами до квартирних засобів обліку та розподільних приборів «Споживача», розташованих у житловій квартирі АДРЕСА_2 та забезпечення своєчасного відшкодування (оплати) вартості спожитих послуг «Споживачем» за встановленими виробниками зазначених послуг тарифами у строк та на умовах, що передбачені цим договором.
Підпунктом 1 пункту 4.2. договору передбачено, що споживач зобов`язаний у встановлені терміни сплачувати належні платежі, економно використовувати воду, електричну та теплову енергію.
Виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасне надання послуг з транзиту по внутрібудинкових мережах теплової, електричної енергії, постачанню холодної води та відведенню побутових стоків належної якості згідно із законодавством; надавати споживачу вищезазначені послуги за діючими розцінками і тарифами (п.п.1,2 п. 4.4 договору).
Підпунктом 2 пункту 5.1 Договору передбачено, що споживач несе відповідальність за несвоєчасне внесення платежів за послуги шляхом сплати пені (а.с.7-8).
Приморським районним судом м. Одеси винесено 01 травня 2025 року ухвалу у справі №522/5479/25, якою відмовлено у відкритті провадження в зв`язку зі смертю ОСОБА_5 . В ухвалі вказано, що згідно відповіді Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області ОСОБА_5 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та з 25.08.2018 знятий з обліку в зв`язку зі смертю (а.с.12). 
З Договору № 050 про надання послуг з транзиту по спільних мережах теплової, електричної енергії, постачанню холодної води та відведенню побутових стоків вбачається, що право власності на квартиру також зареєстроване за ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та відповідно до п. 2.1. Договору у квартирі мешкає три особи.
Згідно розрахунку заборгованості складеного позивачем, у відповідачів наявна заборгованість за оплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01.12.2003 по 01.06.2025 у розмірі 93 315,09 грн.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК України).
Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Згідно з ч. ч. 1, 4 статті 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує.
Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст. 527 ЦК України).
Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України).
За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання (ст. 901 ЦК України).
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 903 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
У відповідності до частини другої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Пунктом першим частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому, такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Частиною першою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
У постанові Верховного Суду від 09.02.2022 (справа № 953/24063/19 провадження № 61-5095 св 21) зазначено, що положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.
У вказаній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що частиною першою статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.
Отже, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтвердили, що є співвласниками квартири, власність ОСОБА_4 ніким не оспорюється, тому відповідачі як співвласники квартири мають сплачувати вартість отриманих житлово-комунальних послуг. При тому, не проживання їх у квартирі не звільняє їх від відповідальності. Також доводи представника відповідачів про те, що їм не направлялися вимоги за попередні періоди не є підставою для їх звільнення від сплати за житлово-комунальні послуги.
Тому, позовні вимоги Одеського національного університету є обґрунтованими.
Представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 – Резнічук С.В. просить суд застосувати строки позовної давності, з приводу чого суд зазначає наступне.
Статтею 257 ЦК України закріплено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин. В подальшому постановами Кабінету Міністрів України карантин продовжувався та був відмінений з 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 року на всій території України постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Відповідно до ч. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Крім того, згідно з ч. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Отже, 30.06.2023, коли було відмінено карантин, вже діяв воєнний стан, на період дії якого також зупиняються строки позовної давності.
Враховуючи зазначене, строки були зупинені з 12.03.2020, тобто представник відповідача обґрунтовано просить відмовити у задоволенні позовних вимог. проте помиляються з датою початку обрахунку яку вказує як 08.09.2025, незважаючи на зупинення таких строків.
Відтак, строк позовної давності застосовується судом до вимог, які виникли до 12.03.2017.
У розрахунку заборгованості, заборгованість за 2017 рік вказана у загальному розмірі, а з 2018 року починається щомісячний розрахунок.
З розрахунку заборгованості вбачається, що за 2017 рік нараховано 14 909,76 грн, а сплачено 4 835,51 грн, тобто заборгованість за 2017 рік становить 10 074,25 грн. При тому таку суму слід поділити на 6, адже за шість місяців здійснювалася нарахування за теплопостачання, тобто лише в опалювальний сезон. Тобто, середній розмір нарахування за місяць 2017 року складає 1 679,04 грн (10 074,25 : 6).
Строки позовної давності не пропущені позивачем з 12 березня 2017 року, тобто заборгованість за березень становить 1 029,09 грн (54,16 грн заборгованість за день х на 19 днів березня 2017 року).
Заборгованість за квітень, листопад та грудень 2017 року становить 5 037,12 грн.
Тобто, загальний розмір заборгованості за 2017 рік, з урахуванням строків позовної давності, тобто з 12.03.2017 становить 6 066,21 грн.
За 2018 рік борг становить 2 404,67 грн, за 2019 рік – 7 039,66 грн, за 2020 рік – 4 480,93 грн, за 2021 рік – 10 342 грн, за 2022 рік – 9 801,75 грн, за 2023 рік – 4 428,40 грн, за 2024 рік – 7 515,70 грн, за 2025 рік (станом на 01.06.2025) – 4 367,30 грн.
Отже, загальний розмір заборгованості перед позивачем за період з 12.03.2017 по 01.06.2025 становить 56 446,62 грн.
Таким чином, заява представника відповідачів про застосування строків позовної давності є частково обґрунтованою, тож суд дійшов висновку про застосування строків позовної давності та стягнення з відповідачів заборгованості за період з 12.07.2017 по 01.06.2025 у розмірі 56 446,62 грн.
Щодо судових витрат.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При звернені до суду з даними позовами, позивач оплатив судовий збір у розмірі 3 028 грн відповідно до платіжної інструкції №3699 від 01.09.2025.
Позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 60,45%, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 831,65 грн.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.6, 7, 10-13, 18, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 352-353 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Закрити провадження у справі за позовом Одеського національного медичного університету в частині позовних вимог до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості.
Позов Одеського національного медичного університету до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 (РНОКПП РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 ) та ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) на користь Одеського національного медичного університету (код ЄДРПОУ 02010801, м.Одеса, пров. Валіховський, буд.2) заборгованість у розмірі 56 446 (п`ятдесят шість тисяч чотириста сорок шість) гривень 62 (шістдесят дві) копійки.
Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2 (РНОКПП РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 ) та ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) на користь Одеського національного медичного університету (код ЄДРПОУ 02010801, м.Одеса, пров. Валіховський, буд.2) судовий збір у розмірі 1 831 (одна тисяча вісімсот тридцять одна) гривня 65 (шістдесят п`ять) копійок, тобто по 610,55 грн з кожного.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Одеського апеляційного суду.
Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складено 01 липня 2026 року.

Суддя:     В.Я. Бондар