Справа № 760/35334/25 
Провадження № 2/577/932/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

18 травня 2026 року  

Суддя Конотопського міськрайонного суду Сумської області Кравченко В.О. розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Шпіцер В.Б. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з вищевказаним позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_2 69000,00 грн. на користь ОСОБА_1 за договором позики від 02.11.2025 року, а також понесені судові витрати, що складаються із судового збору – 1211 грн. 00 коп. та правничої допомоги – 19000,00 грн.
На обґрунтування у позові вказано, що 02.11.2025 року ОСОБА_1 надала відповідачу в борг 69000,00 грн. строком до 17.11.2025 року, про що останній склав розписку. Проте, взятих на себе зобов`язань ОСОБА_2 не виконав, грошей до теперішнього часу не повернув, що і стало підставою звернення до суду про примусове стягнення заборгованості.
Ухвалою суду від 02.03.2026 року по справі відкрито провадження та, враховуючи норми ст.ст. 274, 279 ЦПК України, постановлено розгляд справи провести у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Вказана ухвала 03.03.2026 року доставлена адвокату Шпіцеру В.Б. до електронного кабінету, що підтверджується Довідкою про доставку електронного документу (а.с. 31), заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не надійшло. 
Направлені поштовим відправленням з рекомендованим повідомленням за місцем реєстрації відповідачу ОСОБА_2 ухвала про відкриття провадження та позовна заява з доданими до неї документами повернулися на адресу суду без вручення із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 37).
Згідно положень п.п. 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому відділенні відповідної відмітки, і особа вважається повідомленою.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Згідно зі ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду або такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 1047 ЦК визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За змістом ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.ст. 526, 530, 612 ЦК).
Положеннями ст. 625 ЦК унормовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Із матеріалів справи видно, що 02.11.2025 року між сторонами був укладений договір позики, за умовами якого відповідач отримав від позивачки у борг 69000,00 грн., які зобов`язався повернути до 17.11.2025 року.
Дана обставина підтверджена власноруч написаною ОСОБА_2 розпискою від 02.11.2025 року (а.с. 9) та квитанцією № XXCE-CBKP-EX5E-2TX2 від 12.11.2025 року про перерахування ОСОБА_1 на рахунок ОСОБА_2 12000,00 грн. з відміткою «позика від ОСОБА_1 » (а.с. 10).
Проте, грошей до теперішнього часу відповідач не повернув, що, з є підставою для стягнення боргу.
Отже, позовні вимоги у частині стягнення боргу в сумі 69000,00 грн. підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.
За приписами ст. 141 ЦПК понесені позивачем судові витрати повинні бути відшкодовані відповідачем.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то слід зазначити наступне.
Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Згідно ЗУ «Про безоплатну правничу допомогу» правнича допомога — надання правничих послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина, захисту цих прав і свобод, їх відновлення у разі порушення
За ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
За положеннями ст. 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Виходячи з аналізу зазначених правових норм, розподілу між сторонами підлягають витрати на правничу допомогу, надані адвокатом.
На підтвердження надання правничої допомоги, позивач надав договір про надання правничої допомоги/юридичних послуг від 17.11.2025 року, укладений з ФОП ОСОБА_3 , у п. 3.1. якого вказана вартість послуг – 19000,00 грн. (а.с. 11-12).
Ураховуючи те, що розподілу між сторонами підлягають витрати на професійну правничу допомогу адвоката, а ФОП ОСОБА_3 не надала доказів на підтвердження права зайняття нею адвокатською діяльністю, тому відсутні підстави для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу понесені позивачем.
Керуючись: ст.ст. 526, 530, 612, 1046-1050 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики від 02.11.2025 року загальним розміром 69000,00 грн., а також понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору – 1211 грн. 20 коп., всього ж 70211 грн. 20 коп.
У стягненні витрат на професійну допомогу відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.  

Суддя Кравченко В.  О.