ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 травня 2026 року 
м. Київ

справа № 761/36941/20
провадження № 61-8071св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Гулейкова І.Ю., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., 

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк»Караченцев Артем Юрійович, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 серпня 2021 року, ухвалене у складі судді Рибака М. А., та постанову Київського апеляційного суду від 21 травня 2025 року, ухвалену у складі колегії суддів: Таргоній Д. О., Голуб С. А., Слюсар Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» Караченцева А. Ю. (далі - уповноважена особа Фонду на ліквідацію ПАТ «Укрінбанк»), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) про зобов`язання видати трудову книжку та стягнення заробітної плати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що 08 лютого 2016 року між нею і ПАТ «Укрінбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Укрінбанк» укладений строковий трудовий договір № 23, відповідно до умов якого її прийняли на роботу на посаду начальника відділу розрахунків з персоналом управління бухгалтерського обліку та звітності департаменту процедури виведення банку з ринку, термін дії договору - до 24 березня 2016 року, розмір посадового окладу - 12 500,00 грн.

Указувала, що 23 березня 2016 року укладена додаткова угода до трудового договору від 08 лютого 2016 року, відповідно до якої внесено такі зміни: до пункту 1.4 договору -змінено назву на - начальник відділу розрахунків з персоналом управління бухгалтерського обліку та звітності; до пункту 4.1 договору - встановлено посадовий оклад позивача на рівні 15 000,00 грн; до пункту 6.2.1 договору - продовжено термін дії трудового договору до 31 серпня 2016 року.

Наказом уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Укрінбанк» Білої І. В. від 13 липня 2016 року № 271-к «Про оголошення простою» запроваджено та оголошено працівникам ПАТ «Укрінбанк» простій до моменту настання однієї з двох зазначених подій з оплатою двох третин тарифної ставки встановленого посадового окладу на період простою.
Після закінчення визначеного в строковому договорі строку, а саме 31 серпня 2016 року, її із займаної посади не звільнили, у зв`язку з чим вона продовжила виконувати свої трудові обов`язки, що вказує на те, що трудові відносини фактично продовжились, а договір згідно зі статтею 39-1 КЗпП України став безстроковим. Стверджувала, що саме після оголошення простою Фонд не виплачував їй щомісячну заробітну плату у розмірі 2/3 від її окладу (за період простою), тобто 10 000,00 грн щомісяця (2/3 від ставки 15 000,00 грн згідно з наказом та статтею 113 КЗпП України).

У зв`язку з невиплатою заробітної плати з липня 2016 року вона 24 листопада 2016 року звернулася до роботодавця - уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Укрінбанк» із заявою, в якій просила: звільнити її на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України, видати наказ про звільнення та трудову книжку, а також виплатити відповідні суми грошових коштів, належних до виплати при звільненні.
Однак відповіді вона не отримала, всупереч вимогам трудового законодавства їй не видано копію наказу про звільнення згідно з частиною третьою статті 38 КЗпП України, не передано трудову книжку та відповідно не виплачено заборгованість із заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористану щорічну відпустку та за додаткову відпустку (як одинокій матері).

ОСОБА_1 просила суд зобов`язати відповідачів видати трудову книжку та стягнути заробітну плату, а саме: заборгованість із заробітної плати у сумі 525 000,00 грн, вихідну допомогу при звільненні у сумі 45 000,00 грн, компенсацію за невикористану щорічну відпустку у сумі 17 045,45 грн, компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку у сумі 5 454,54 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 06 серпня 2021 року позов задоволено частково. 

Зобов`язано Фонд та уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Укрінбанк» Караченцева А. Ю. надати ОСОБА_1 копію наказу про її звільнення з посади начальник відділу розрахунків з персоналом управління бухгалтерського обліку та звітності департаменту процедури виведення банку з ринку на підставі пункту 3 статті 38 КЗпП України з 25 листопада 2016 року та оригінал трудової книжки із записом про її звільнення з посади начальник відділу розрахунків з персоналом управління бухгалтерського обліку та звітності департаменту процедури виведення банку з ринку на підставі пункту 3 статті 38 КЗпП України з 25 листопада 2016 року.

Стягнено з Фонду на користь ОСОБА_1 заробітну плату та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 464 651,16 грн, вихідну допомогу при звільненні в сумі 45 000,00 грн, компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 17 045,45 грн, компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку у сумі 5 454,54 грн, з подальшим вирахуванням із цих сум податків, зборів і обов`язкових платежів.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з Фонду на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840,80 грн.
Стягнуто з Фонду на користь Державного бюджету України 5 321,51 грн судового збору.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що відповідачі не виплачували позивачу заробітну плату, починаючи з 13 липня 2016 року. Не була виплачена заборгованість як після подання 24 листопада 2016 року заяви про звільнення, так і на час розгляду справи судом.

Стягуючи середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 464 644,89 грн, суд першої інстанції виходив із того, що сума середньоденного заробітку позивача становить 454,54 грн, а період затримки - 999 днів.

Встановивши порушення роботодавцем трудових прав ОСОБА_1 , суд першої інстанції стягнув вихідну допомогу при звільненні у розмірі трьох окладів позивача (15 000,00 грн), з подальшим вирахуванням із цієї суми податків, зборів і обов`язкових платежів. Крім того, суд стягнув компенсацію за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки (25 днів), розмір якої 17 045,45 грн, та компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як одинокої матері тривалістю 8 днів у розмірі 5 454,54 грн.

При цьому суд першої інстанції вважав, що належними відповідачами у справі є Фонд та уповноважена особа Фонду на здійснення ліквідації ПАТ «Укрінбанк».

Короткий зміст судових рішень судів апеляційної та касаційної інстанцій

Постановою Київського апеляційного суду від 23 листопада 2022 року, з урахуванням ухвали Київського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року про виправлення описки, апеляційну скаргу Фонду задоволено частково.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 серпня 2021 року у частині позовних вимог до Фонду та в частині розподілу судових витрат скасовано.

Зобов`язано уповноважену особу Фонду на здійснення ліквідації ПАТ «Укрінбанк» Караченцева А. Ю. надати позивачу ОСОБА_1 копію наказу про її звільнення з посади начальника відділу розрахунків з персоналом управління бухгалтерського обліку та звітності Департаменту процедури виведення банку з ринку на підставі пункту 3 статті 38 КЗпП України з 25 листопада 2016 року та оригінал трудової книжки на ім`я ОСОБА_1 із записом про її звільнення з посади начальника відділу розрахунків з персоналом Управління бухгалтерського обліку та звітності Департаменту процедури виведення банку з ринку на підставі пункту 3 статті 38 КЗпП України з 25 листопада 2016 року.

Стягнуто з уповноваженої особи Фонду на користь ОСОБА_1 заробітну плату та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 464 651,16 грн, з подальшим вирахуванням із цієї суми податків, зборів і обов`язкових платежів, вихідну допомогу при звільненні у сумі 45 000,00 грн, з подальшим вирахуванням із цієї суми податків, зборів і обов`язкових платежів, компенсацію за невикористану щорічну відпустку у сумі 17 045,45 грн, з подальшим вирахуванням із цієї суми податків, зборів і обов`язкових платежів; компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку у сумі 5 454,54 грн, з подальшим вирахуванням із цієї суми податків, зборів і обов`язкових платежів.

Стягнуто з уповноваженої особи Фонду на здійснення ліквідації ПАТ «Укрінбанк» Караченцева А. Ю. на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн.
Стягнуто з уповноваженої особи Фонду на здійснення ліквідації ПАТ «Укрінбанк» Караченцева А. Ю. на користь держави судовий збір у розмірі 5 321,51 грн.
В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного судувід 18 грудня 2024 року касаційні скарги уповноваженої особи Фонду на продовження процедури виведення з ринку ПАТ «Український інноваційний банк» та Фонду задоволено частково. 
Постанову Київського апеляційного суду від 23 листопада 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (провадження № 61-7183св23).

Скасовуючи постанову та направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції вказав, що суд апеляційної інстанції порушив право уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Укрінбанк» знати про час і місце судового засідання (частина перша статті 8 ЦПК України), що є порушенням права на доступ до правосуддя.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 

Постановою Київського апеляційного суду від 21 травня 2025 року апеляційну скаргу Фонду залишено без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 серпня 2021 року залишено без змін.
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, вважав, що належними відповідачами у справі є: Фонд та уповноважена особа Фонду на здійснення ліквідації ПАТ «Укрінбанк».

Строковий трудовий договір закінчився 31 серпня 2016 року, однак ОСОБА_1 із займаної посади не звільнили, у зв`язку з чим вона продовжувала виконувати свої трудові обов`язки, трудові відносини фактично продовжились, а договір, згідно зі статтею 39-1 КЗпП України, став безстроковим.
При цьому, встановивши, що відповідач не спростував того, що після подання заяви на звільнення позивача їй не видано трудову книжку та копію наказу про її звільнення, слід зобов`язати відповідача видати копію наказу про звільнення на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України з 25 листопада 2016 року та оригінал трудової книжки із записом про її звільнення на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України, з 24 листопада 2016 року.

Суд апеляційної інстанції встановив, що роботодавець порушив вимоги статті 44, частину першу статті 75, статті 116, частину першу статті 182-1 КЗпП України. Позивач при звільнені за пунктом 3 статті 38 КЗпП України мала отримати вихідну допомогу у розмірі трьох окладів, грошову компенсацію за невикористані 25 днів основної щорічної відпустки, компенсацію за невикористані 8 днів додаткової відпустки (як одинока мати).
Крім того, оскільки середньоденний заробіток позивача становив 454,54 грн, період затримки розрахунку - 999 робочих днів, суд дійшов висновку про застосування статті 117 КЗпП України та стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, тому стягнув суму у розмірі 464 644,89 грн. 

Короткий зміст вимог касаційної скарги 

26 червня 2025 року Фонд подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 травня 2025 року, в якій просив суд скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції 

Ухвалою Верховного Суду від 03 липня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 15 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи із Шевченківського районного суду міста Києва, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 25 липня 2025 року задоволено клопотання Фонду, зупинено виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 серпня 2021 року до закінчення касаційного перегляду.

У березні 2026 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

На підставі розпорядження заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду 30 березня 2026 року, у зв`язку зі звільненням у відставку судді ОСОБА_2 , сформовано протокол повторного автоматизованого розподілу судової справ, визначено склад суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Луспеник Д. Д., Черняк Ю. В.

Ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

Касаційна скаргамотивована тим, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права.

Підставою касаційного оскарження судових рішень представник заявника зазначає неправильне застосування норм матеріального права без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

Вказує, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. 
Заявник вважає, що оскаржуваними рішеннями вирішено питання про права та обов`язки Фонду, однак Фонд не може бути відповідачем у справі. 
Питання належного представництва неплатоспроможного банку Фондом, рішення про початок виведення з ринку якого визнані протиправними та скасовані в судовому порядку, врегульовано Законом України від 13 травня 2020 року № 590-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності» (далі - Закон № 590-IX).

Посилається на положення статей 46, 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та вказує, що Фонд здійснює повноваження органів управління банку. Банк, який виводиться з ринку, до моменту державної реєстрації його припинення не позбавлений правосуб`єктності. У цих правовідносинах діє уповноважена особа Фонду, виконуючи функції виконавчого органу банку (керівника банку). Тобто Фонд не є роботодавцем. 

Акцентує увагу на тому, що спір у справі, що розглядається, виник з трудових правовідносин на підставі строкового трудового договору, укладеного між позивачем та ПАТ «Укрінбанк», відповідно нарахування сум за статтею 117 КЗпП України є мірою відповідальності та застосовується за наявності вини роботодавця у невиплаті заробітної плати. Вина у затримці виплати заробітної плати позивачу відсутня, оскільки з 13 липня 2016 року втрачено було фактичний контроль законних органів управління юридичної особи внаслідок виключення відомостей про уповноважену особу Фонду як про керівника банку з Єдиного державного Реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Також був відсутній доступ до банківського рахунку, первинних, правовстановлюючих документів, договорів, баз даних і облікових регістрів ПАТ «Укрінбанк».

Заявник указує, що виведення з ринку ПАТ «Укрінбанк» продовжується Фондом. При цьому юридична особа ПАТ «Укрінбанк» зберігає власну дієздатність. Однак судами не враховано, що трудовий договір із позивачем був строковим та закінчив свою дію 31 серпня 2016 року, а підстави для продовження строкового трудового договору були відсутні, отже, висновок про можливість застосування статті 39-1 КЗпП України та продовження строку дії трудового договору був зроблений з порушенням норм матеріального права.
Заявник уважає, що датою закінчення трудових відносин має бути дата закінчення строку трудового договору - 31 серпня 2016 року, а підставою звільнення позивача - пункт 2 статті 36 КЗпП України, тобто закінчення строку трудового договору.

Посилаючись на статтю 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та пункт 1.10 розділу ІІІ Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 05 липня 2012 року № 2, указує, що при введенні в банку тимчасової адміністрації працівники підлягають звільненню, а трудові договори з новоприйнятими працівниками укладаються на визначений строк. Тобто, строковий характер договорів обумовлений законом та специфікою функціонування банку в процедурі тимчасової адміністрації та ліквідації. Отже, з урахуванням характеру роботи позивача, а також перебування ПАТ «Укрінбанк» у стадії виведення неплатоспроможного банку з ринку, сторони уклали трудовий договір на визначений строк, а продовження строку його дії, з урахуванням положень частини другої статті 23 КЗпП України, не є підставою для набуття трудовим договором характеру безстрокового, укладеного на невизначений строк.

Незастосування до правовідносин пункту 2 статті 36 КЗпП України є порушенням норм матеріального права. Також уважає неправильним розрахунок усіх виплат, які розраховані за період до помилково визначеної судом дати звільнення.

Вказує, що позивач звернулася до суду з цим позовом з порушенням вимог статті 233 КЗпП України, оскільки строк звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, передбаченого статтею 117 КЗпП України, становить три місяці. 

Відзив на касаційну скаргу у визначений Верховним Судом строк не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами 

ПАТ «Укрінбанк» створено як юридичну особу - банк (ідентифікаційний код - 05839888), яка, відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність», здійснювала банківську діяльність на підставі банківської ліцензії.
Відповідні відомості внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань і до Державного реєстру банків.
Протягом 2015-2016 років щодо ПАТ «Укрінбанк» Національний банк України (далі - НБУ) та Фонд ухвалили такі акти:
- постанову Правління НБУ від 22 вересня 2015 року № 622/БТ «Про запровадження особливого режиму контролю за діяльністю ПАТ «Укрінбанк» та призначення куратора»;
- постанову Правління НБУ від 01 жовтня 2015 року № 659/БТ «Про віднесення ПАТ «Укрінбанк» до категорії проблемних»;
- постанову Правління НБУ від 24 грудня 2015 року № 934 «Про віднесення ПАТ «Укрінбанк» до категорії неплатоспроможних»;
- рішення виконавчої Дирекції Фонду від 24 грудня 2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Укрінбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку»;
- постанову Правління НБУ від 22 березня 2016 року № 180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Укрінбанк»;
- рішення виконавчої Дирекції Фонду від 22 березня 2016 року № 385 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Укрінбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2016 року, позов в інтересах власників ПАТ «Укрінбанк» у справі № 826/5325/16 задоволено частково:
- визнано протиправною та скасовано постанови Правління НБУ від 22 березня 2016 року № 180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Укрінбанк» з моменту її прийняття;
- визнано протиправним та скасовано рішення виконавчої Дирекції Фонду від 22 березня 2016 року № 385 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Укрінбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку» з моменту його прийняття;
- зобов`язано НБУ (в особі його відповідальних осіб, до повноважень яких відноситься вчинення відповідних дій) вчинити всі необхідні дії щодо відновлення функціонування ПАТ «Укрінбанк» як банківської установи - в обсязі та стані, який існував до прийняття постанови Правління НБУ від 22 березня 2016 року № 180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Укрінбанк» (у тому числі, але не виключно - дозволити усі початкові платежі ПАТ «Укрінбанк» у системі електронних платежів (СЕП) та відновити роботу ПАТ «Укрінбанк» у системі обміну інформацією та виконання платежів SWIFT, НБУ повідомити усі банки про відновлення роботи ПАТ «Укрінбанк» у зазначених вище системах).

13 липня 2016 року Наглядова рада ПАТ «Укрінбанк» ініціювала проведення позачергових загальних зборів акціонерів, на яких прийнято рішення про перейменування ПАТ «Український Інноваційний Банк» на ПАТ «Укрінком», змінено місцезнаходження акціонерного товариства, затверджено нову редакцію його Статуту, змінено види діяльності товариства за Класифікацією видів економічної діяльності (виключено «діяльність комерційних банків», за КВЕД 64.19) та призначено голову правління і членів правління. Державна реєстрація відповідних змін до установчих документів банку проведена цього ж дня приватним нотаріусом (реєстраційна дія №10741050132038947).

Згідно з пунктом 1.1 Статуту акціонерного товариства у редакції від 18 березня 2017 року ПАТ «Українська інноваційна компанія» продовжує свою діяльність на підставі цього Статуту шляхом зміни найменування з ПАТ «Укрінком» на ПАТ «Українська інноваційна компанія», яке є набувачем всіх прав і обов`язків ПАТ «Укрінком» та ПАТ «Український інноваційний банк».

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 08 травня 2020 року у справі № 913/266/20 прийнята до розгляду заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮС-Металл» про порушення провадження у справі про банкрутство ПАТ «Українська інноваційна компанія».
У провадженні Господарського суду Луганської області знаходиться справа № 913/266/20 про банкрутство ПАТ «Українська інноваційна компанія» та триває ліквідаційна процедура ПАТ «Укрінком» за Кодексом України з процедур банкрутства. 

08 лютого 2016 року ОСОБА_1 та ПАТ «Укрінбанк» в особі уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Укрінбанк» уклали строковий трудовий договір № 23, відповідно до якого ОСОБА_1 прийнята на роботу на посаду начальника відділу розрахунків з персоналом управління бухгалтерського обліку та звітності Департаменту процедури виведення банку з ринку.
Відповідно до пункту 1.5 цього договору визначено строк його дії - з 08 лютого 2016 року до 24 березня 2016 року.
Згідно з пунктом 4.1 договору визначено розмір посадового окладу позивача за виконання нею трудових обов`язків, а саме на рівні 12 500,00 грн.

23 березня 2016 року сторони уклали додаткову угоду до трудового договору від 08 лютого 2016 року, відповідно до якої, до пункту 1.4 договору внесено зміни, а саме змінено назву посади позивача - начальник відділу розрахунків з персоналом Управління бухгалтерського обліку та звітності; внесено зміни до пункту 4.1 договору та встановлено посадовий оклад позивача на рівні 15 000,00 грн; внесено зміни до пункту 6.2.1 договору, яким продовжено термін дії трудового договору до 31 серпня 2016 року.

Відповідно до пункту 4.5 трудового договору від 08 лютого 2016 року № 23 ОСОБА_1 передбачена щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів.

Наказом уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Укрінбанк» Білої І. В. від 13 липня 2016 року № 271-к «Про оголошення простою» запроваджено та оголошено працівникам ПАТ «Укрінбанк» простій до моменту настання однієї з двох зазначених подій з оплатою двох третин тарифної ставки встановленого посадового окладу на період простою (частина перша статті 113 КЗпП України), а саме до моменту: а) оскарження будь-яким із відповідачів постановлених у справі № 826/5325/16 рішень у касаційному порядку та за результатами такого касаційного перегляду Вищим адміністративним судом України відповідного рішення у вказаній справі; б) погодження НБУ нових керівників ПАТ «Укрінбанк».

Після закінчення визначеного у строковому договорі строку, а саме 31 серпня 2016 року, ОСОБА_1 із займаної посади не звільнили, у зв`язку з чим вона продовжувала виконувати свої трудові обов`язки, трудові відносини фактично продовжились.

24 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулася до уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Укрінбанк» із заявою про звільнення на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України, обґрунтовуючи її тим, що з липня 2016 року їй не виплачують заробітну плату.

Листом від 22 грудня 2016 року Фонд повідомив ОСОБА_1 , що заява передана на розгляд уповноваженій особі Фонду на здійснення ліквідації ПАТ «Укрінбанк» Оберемку Р. А.

Із відомостей з Пенсійного фонду України встановлено, що починаючи з 13 липня 2016 року ОСОБА_1 не виплачувалася заробітна палата.
Встановлено, що сума середньоденного заробітку ОСОБА_1 становить 454,54 грн, період затримки розрахунку - 999 робочих днів.

Доказів нарахування та виплати ОСОБА_1 заробітної плати суду не надано.

Позивач має право на відпустку тривалістю 30 днів за відпрацьований рік (тобто 2,5 дні за відпрацьований місяць). 
Позивач працювала 10 місяців до подачі 24 листопада 2016 року заяви на звільнення, щорічна основана відпустка становила 25 календарних дні. 

Компенсація за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки (25 днів) становить 17 045,45 грн (15 000/22 х 25, де 15 000,00 - сума окладу, 22 - середня кількість робочих днів за місяць, 25 - кількість днів відпустки за відпрацьований період).

ОСОБА_1 має сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є одинокою матір`ю, оскільки тривалий період часу перебуває у безшлюбних відносинах, що відповідно підтверджується довідкою із ЖБК «Університет-4» та копіями свідоцтва про розірвання шлюбів та свідоцтва про народження дитини (сина), має право на додаткову відпустку 10 календарних днів, або, відповідно на грошову компенсацію такої невикористаної відпустки при звільненні.

Встановлено, що ОСОБА_1 має право на додаткову щорічну відпустку тривалістю 10 календарних днів за відпрацьований 2016 рік (тобто 0,83 дні за відпрацьований місяць), а саме - 8 календарних днів (10 х 0,83), право на яку не використала.

Компенсація ОСОБА_1 за невикористану додаткову щорічну відпустку тривалістю 8 днів становить 5 454,54 грн (15 000/22 х 8, де 15 000 грн - розмір окладу, 22 - середня кількість робочих днів за місяць, 8 - кількість днів невикористаної додаткової відпустки). 

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 липня 2018 року у справі № 761/34114/17 зобов`язано ПАТ «Укрінком» надати ОСОБА_1 копію наказу про її звільнення з 25 листопада 2016 року з посади начальника відділу розрахунків з персоналом Управління бухгалтерського обліку та звітності Департаменту процедури виведення банку з ринку, на підставі пункту 3 статті 38 КЗпП України, а також оригінал трудової книжки на ім`я ОСОБА_1 із записом про її звільнення з 25 листопада 2016 року з посади начальника відділу розрахунків з персоналом управління бухгалтерського обліку та звітності Департаменту процедури виведення банку з ринку, на підставі пункту 3 статті 38 КЗпП України; стягнуто з ПАТ «Укрінком» на користь ОСОБА_1 заробітну плату та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 175 000,00 грн, компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати у розмірі 8 770,42 грн, вихідну допомогу при звільненні у розмірі 45 000,00 грн, компенсацію за невикористану щорічну відпустку у розмірі 17 045,45 грн, компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку у розмірі 5 454,54 грн, з подальшим вирахуванням із вказаних сум податків, зборів та обов`язкових платежів; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 01 листопада 2018 року у справі № 761/34114/17, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 26 лютого 2020 року, скасовано рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 липня 2018 року, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», треті особи: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк»Оберемко Р. А., Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки у виплаті заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, зобов`язання видати копію наказу про звільнення та трудову книжку відмовлено. 

Постанова суду апеляційної інстанції, з висновками якої погодився Верховний Суд, мотивована тим, що ПАТ «Укрінком» не є належним відповідачем у справі як правонаступник ПАТ «Укрінбанк». Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_5 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначив неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга Фонду гарантування вкладів фізичних осіб підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції не відповідають.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною першою статті 21 КЗпП України (у редакції, чинній станом на час виникнення спору, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Суди попередніх інстанцій встановили, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрінбанк» в особі уповноваженої особи Фонду на здійснення ліквідації ПАТ «Укрінбанк» укладений строковий трудовий договір, строком його дії до 31 серпня 2016 року. Однак відповідач наказ про звільнення позивача з 31 серпня 2016 року не видав та не виплачував заробітну плату, починаючи з 13 липня 2016 року, а на заяву ОСОБА_1 від 24 листопада 2016 року про звільнення її на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України, видачу наказу про звільнення та видачу трудової книжки відповідачі не відреагували.

У свою чергу, Велика Палата Верховного Суду, змінюючи рішення Апеляційного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року у справі за позовом Особа 1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення заробітної плати, у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) вказала: «Ураховуючи зазначене про структуру заробітної плати, початок процедури ліквідації банку, про наслідки якої зазначено у статтях 46, 48 Закону про гарантування вкладів, не тягне за собою обмеження прав працівників (колишніх працівників) такого банку на отримання заробітної плати відповідно до пункту 3 частини шостої статті 36 Закону про гарантування вкладів. Крім того, статтею 43 Конституції України гарантоване право на своєчасне одержання винагороди за працю, яке захищається законом. Це право кореспондується з вимогами статті 97 та гарантіями статті 233 КЗпП України, статті 21 Закону про оплату праці.
Таким чином, запровадження в банківській установі тимчасової адміністрації чи початок її ліквідації не може бути підставою для відмови у захисті судом права працівника щодо виплати заробітної плати».

Відповідно до частини третьої статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 46 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, наглядової ради і правління) та органів контролю (внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку;
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження здійснює повноваження органів управління банку.

Однак суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, покладаючи відповідальність за невиплату працівнику заробітної плати на уповноважену особу Фонду та Фонд, не врахував положення статей 46, 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно з якими з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку. 

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 910/12294/16 (провадження № 12-9зг18) указала: «56. Банк, який виводиться з ринку, до моменту державної реєстрації його припинення не позбавлений правосуб`єктності і може виступати учасником різних правовідносин. Від імені банку у цих правовідносинах діє уповноважена особа Фонду, виконуючи функції виконавчого органу банку (керівника Банку).
57. Отже, відносини між сторонами господарських договорів, у яких бере участь банк, якого як керівник представляє уповноважена особа Фонду, є приватноправовими. У цих правовідносинах Фонд та його уповноважена особа, діючи від імені Банку, не має жодних владних повноважень щодо іншої сторони цих правочинів. Уповноважена особа Фонду не виступає у цих правовідносинах як самостійний суб`єкт, а Фонд не набуває самостійних прав й обов`язків, оскільки він діє на підставі закону від імені Банку. Представництво банку Фондом ґрунтується на приписах Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з пунктами 6, 7 частини другої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» оплата витрат банку, пов`язаних із здійсненням процедури ліквідації, у тому числі витрат Фонду, пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури банку (управлінням майном (активами), продажем майна (активів) та іншими витратами), проводиться позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку в межах кошторису витрат банку, затвердженого Фондом. До таких витрат, зокрема, належать: витрати на виплату вихідної допомоги звільненим працівникам банку; витрати Фонду, пов`язані з здійсненням тимчасової адміністрації та/або ліквідації банку.

Ураховуючи, що представництво банку Фондом ґрунтується на приписах Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ПАТ «Укрінбанк» на час розгляду справи в судах не позбавлений правосуб`єктності і може виступати учасником різних правовідносин представником якого є уповноважена особа Фонду на здійснення ліквідації ПАТ «Укрінбанк», отже, зобов`язувати вчинити дії та стягувати заборгованість із заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні слід з ПАТ «Укрінбанк», а не з Фонду чи з уповноваженої особи Фонду на здійснення ліквідації ПАТ «Укрінбанк» (фактичного керівника банку), які не виступають у цих правовідносинах як самостійні суб`єкти.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та до уповноваженої особи Фонду на здійснення ліквідації ПАТ «Укрінбанк» про зобов`язання вчинити дії та стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з ПАТ «Укрінбанк», хоча належним відповідачем повинен бути ПАТ «Укрінбанк».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Отже, оскаржувані судові рішення про зобов`язання видати трудову книжку та стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на користь ОСОБА_1 з Фонду та уповноваженої особи Фонду на здійснення ліквідації ПАТ «Укрінбанк», слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову до цих відповідачів.

Таким чином, доводи касаційної скарги в цій частині знайшли своє підтвердження.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд (пункт 3 частини першої статті 409 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Судові рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки колегія суддів задовольнила касаційну скаргу та скасувала оскаржуване судове рішення, підстав для його поновлення немає.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

За подачу апеляційної скарги Фонд сплатив судовий збір у розмірі 6 815,80 грн (том 1. а. с. 115-116), касаційної скарги - 10 825,25 грн (840,80 + 5 925,00) х 200 %) х 0,8), тобто за одну вимогу немайнового характеру та одну вимогу майнового характеру, а всього 17 641,05 грн.

Верховний Суд скасував оскаржувані судові рішення та ухвалив нове судове рішення, яким відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Отже, з ОСОБА_1 на користь Фонду слід стягнути 1 681,60 грн судового збору за одну вимогу немайнового характеру за розгляд справи в суді касаційної інстанції. 

З урахуванням приписів пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», компенсувати Фондусплачений за розгляд справи у суді касаційної інстанції судовий збір у розмірі 15 959,45 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 травня 2025 року скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» Караченцева Артема Юрійовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов`язання видати трудову книжку та стягнення заробітної плати відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб судовий збір у розмірі 1 681,60 грн (одну тисячу вісімсот одну гривну 60 коп.).

Компенсувати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб сплачений судовий зір у розмірі 15 959,45 грн (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять гривень 45 коп.) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк