ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 р.	Справа № 740/750/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Макаренко Я.М. , Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 02.06.2026, головуючий суддя І інстанції: Кіндер В.А., м. Харків, повний текст складено 02.06.26 року по справі № 740/750/26
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Національної поліції в Чернігівській області   
про скасування постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Київського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (далі – ГУНП в Чернігівській області, відповідач), у якому просив суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6628614 від 07.02.2026, винесену відносно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 121-3 КУпАП;
- закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 ;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (14000, м. Чернігів, пр-т. Перемоги, 74, ЄДРПОУ: 40108651) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 665,60 грн по сплаті судового збору.
В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність оскаржуваної постанови серії ЕНА № 6628614 від 07.02.2026, як такої, що винесена за відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) та без дотримання процедури розгляду справи, встановленої КУпАП.
Пояснив, що фактично спірну постанову були складено без підготовки справи про адміністративне правопорушення до розгляду та без встановлення вини позивача в інкримінованому йому правопорушенні на підставі належних та допустимих доказів.
Крім того, зауважив, що всупереч приписів частини 3 статті 283 КУпАП оскаржувана постанова не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис адміністративного правопорушення, а має посилання лише на відео «м505 202001118008009», що слугує самостійною підставою для її скасування.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02.06.2026 у справі № 740/750/26 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення - відмовлено.
Позивач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі та порушення судом норм матеріального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 червня 2026 року у справі №740/750/26 та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, а саме судовий збір за подання позову та апеляційної скарги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги наполягав на протиправності постанови серії ЕНА № 6628614 від 07.02.2026 та наявності підстав для її скасування, оскільки відповідачем не здійснено належної підготовки до розгляду справи, не проведено розгляд справи у порядку, передбаченому статтею 279 КУпАП, не забезпечено реалізацію позивачем прав, гарантованих статтею 268 КУпАП, не досліджено докази відповідно до вимог закону та не надано можливості заявляти клопотання і користуватися правовою допомогою, що залишилось поза увагою суду першої інстанції.
Посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 18.02.2020 у справі № 524/9827/16-а, стверджував, що порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для скасування постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .
Переконував, що рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності було прийняте відповідачем до початку розгляду справи, а подальші процесуальні дії носили формальний характер.
Звернув увагу на те, що у спірній постанові зазначено один ідентифікатор відеозапису («м505 202001118008009»), тоді як на самому відеозаписі відображається зовсім інше маркування («DSJ_Z000000_000000»), що унеможливлює встановлення належності наданого відповідачем відеозапису до конкретної постанови.
В іншій частині зміст апеляційної скарги є аналогічним змісту позовної заяви.
Відповідач у надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 червня 2026 року у справі № 740/750/26 - без змін.
В обґрунтування відзиву зазначив, що під час розгляду справи № 740/750/26 суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дослідив наявні у її матеріалах технічні акти та метадані, надав належну оцінку відеозапису та правильно застосував норми матеріального права у повній відповідності до актуальних правових позицій Верховного Суду, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують висновків суду першої інстанції та спрямовані виключно на намагання уникнути відповідальності за очевидне і доведене правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху.
Переконував, що подія та склад правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121-3 КУпАП, є повністю доведеними, оскільки факт вчинення правопорушення зафіксовано безпосередньо інспектором поліції та підтверджено належним і допустимим доказом у розумінні статті 251 КУпАП — відеозаписом з нагрудної відеокамери поліцейського, на якому чітко видно рух автомобіля скаржника без переднього номерного знака, а також фіксуються усні пояснення самого ОСОБА_1 , який підтвердив, що знав про відсутність знака та рухався так тривалий час.
Стверджував, що наданий до суду відеозапис підтверджує, що позивачу у повній відповідності до статті 268 КУпАП було детально роз`яснено його права, однак ОСОБА_1 жодних клопотань (зокрема про залучення адвоката чи перенесення справи) не заявляв, що свідчить про відсутність процедурних порушень у діях поліцейського.
Вважав необґрунтованими доводи позивача про розбіжності маркування файлу відеозапису (DSJ_Z000000_000000) та запису технічного засобу у бланку постанови (відео м505 202001118008009), оскільки Код «м505» є назвою моделі нагрудної камери, а «202001118008009» — її індивідуальним інвентарним номером в базі даних НПУ, при цьому, напис «DSJ_...» є стандартним системним маркуванням заводської прошивки (кореневого імені файлової системи пристрою), що свідчить про належність поданих відповідачем доказів.
Позивач та відповідач у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином за допомогою засобів підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» та шляхом розміщення на веб-порталі "Судова влада" повідомлення про виклик у судове засідання.
У надісланому до суду апеляційної інстанції клопотанні від 24.06.2026 ОСОБА_1 просив розгляд апеляційної скарги на рішення Київського районного суду м. Харкова від 02.06.2026 по справі № 740/750/26, призначений на 25.06.2026 на 14:30, проводити за його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
25.06.2026 відповідачем подано до суду апеляційної інстанції заяву про розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області без участі представника Головного управління Національної поліції в Чернігівській області.
Відповідно до частини 3 статті 268 та частини 2 статті 313 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6628614, ОСОБА_1 07 лютого 2026 року притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 121-3 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1190,00 грн.
За змістом цієї постанови ОСОБА_1 07 лютого 2026 року керував транспортним засобом BMW 528, номерний знак НОМЕР_1 , без переднього номерного знаку, чим порушив пункт 2.9. «в» Правил дорожнього руху України (далі – ПДР України), за що передбачена адміністративна відповідальність за частиною 1 статті 121-3 КУпАП.
Не погодившись з вказаною постановою ,позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності, оскільки факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121-3 КУпАП підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а постанова серії ЕНА № 6628614 від 07.02.2026 прийнята відповідачем правомірно, відповідно до закону, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законодавством.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII (далі по тексту – Закон № 580-VIII) поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
На виконання пункту 11 частини першої статті 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до статті 35 Закону № 580-VIII поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:
1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;
2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;
3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;
4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;
5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;
6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;
7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;
8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;
9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;
10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;
11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.
Поліцейський зобов`язаний зупиняти транспортні засоби у разі:
1) якщо є інформація, що свідчить про порушення власником транспортного засобу митних правил, виявлені митними органами відповідно до Митного кодексу України, а саме: порушення строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту іншого транспортного засобу особистого користування, використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, розкомплектування чи передачу у володіння, користування або розпорядження такого транспортного засобу особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;
2) якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб, який зареєстрований в іншій країні, не зареєстрований в Україні у встановлені законодавством строки чи перебуває на території України з порушенням строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту, чи використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, чи переданий у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.
Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначенні положеннями Закону України “Про дорожній рух” від 30 червня 1993 року № 3353-XII (далі – Закон № 3353-XII).
Відповідно до частини 5 статті 14 Закону № 3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Положеннями статті 16 Закону № 3353-XII визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону № 3353-XII встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року.
Згідно з пунктом 1.1. ПДР України ці Правила відповідно до Закону України “Про дорожній рух” встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні гуртуватися на вимогах цих Правил.
На виконання пункту 1.3. ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9 ПДР).
Згідно із підпунктом “в” пункту 2.9 ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий;
Колегією суддів встановлено, що підставою для здійснення зупинки транспортного засобу BMW 528 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та подальшого притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 121-3 КУпАП слугували твердження відповідача про керування ОСОБА_1 транспортним засобом без переднього номерного знаку, тобто у зв`язку із порушенням водієм ПДР України, а саме, підпункту «в» пункту 2.9 ПДР України. 
Так, відповідно до частини 1 статті 121-3 КУпАП керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, -
тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (частина 1 статті 247 КУпАП).
Статтею 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
На виконання вимог частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом норм частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
На підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121-3 КУпАП, відповідачем надано до суду першої інстанції відеозапис із нагрудної камери поліцейського м505 202001118008009», відомості про який внесено до пункту 7 спірної постанови.
Колегія суддів, дослідивши відеозапис «DSJ-Z000000-000000», який міститься в матеріалах справи, встановила, що позивач, керуючи транспортним засобом BMW 528 був зупинений працівниками поліції на подвір`ї багатоквартирного житлового будинку під час паркування. При цьому, з наданого відеозапису чітко вбачається відсутність номерного знаку на передньому бампері автомобіля та його наявність на задній частині автомобіля.
Відеозаписом підтверджено, що поліцейський, підійшовши до автомобіля позивача повідомив ОСОБА_1 про виявлене правопорушення з чим останній погодився та зазначив, що передній номерний знак відпав на трасі біля блок-посту у населеному пункті Ягідне, у зв`язку з чим, позивач був вимушений здійснювати подальший рух (близько 100 км) без номерного знаку. Зауважив, що придбав номерну рамку та має намір закріпити номерний знак на місце.
За встановлених у справі обставин, колегія суддів дійшла висновку, що наданий відповідачем доказ, а саме відеозапис, беззаперечно підтверджує факт наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 121-3 КУпАП.
Колегія суддів враховує, що позивачем, фактично визнаються обставини керування транспортним засобом без переднього номерного знаку, а наявність підстав для скасування спірної постанови ОСОБА_1 пов`язує з допущеними поліцейським процедурними порушеннями порядку розгляду справи.
Як встановлено статтею 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Пунктом 9 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 (далі – Інструкція № 1395), встановлено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.
Так, з наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери поліцейського судом апеляційної інстанції встановлено, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейським роз`яснено ОСОБА_1 у чому саме полягає порушення позивачем ПДР України (керування транспортним засобом без номерного знаку), повідомлено час та місце розгляду справи, роз`яснено ОСОБА_1 передбачені статтею 268 КУпАП права та заслухано його пояснення.
При цьому, колегія суддів враховує, що позивачем не заявлялось жодних клопотань, зокрема про перенесення розгляду справи або про необхідність скористатись правничою допомогою фахівця у галузі права, із текстом постанови позивач був ознайомлений під підпис, чим засвідчив факт роз`яснення йому прав, закріплених у статті 63 Конституції України та статті 268 КУпАП.
Колегія суддів зазначає, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.
Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).
Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.
Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.
Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.
Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».
Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.04.2020 у справа № 813/1790/18, від 22.05.2020 у справі № 825/2328/16 та від 18.01.2023 у справі №826/10888/18.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що недотримання поліцейським такої вимоги, як представлення поліцейського, який розглядає цю справу, не є істотним порушенням, а тому не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення.
Доказів порушень суб`єктом владних повноважень процедури прийняття оскаржуваного рішення, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до відповідальності, матеріали справи не містять.
Доводи апеляційної скарги про відсутність в оскаржуваній постанові посилань на технічний пристрій, за допомогою якого здійснена відеофіксація правопорушення, є надуманими та такими, що у повному обсязі спростовуються дослідженою колегією суддів копією оскаржуваної постанови, в пункті 7 якої “до постанови додаються” вказано відео м505 202001118008009.
Зі змісту листа Ніжинського районного управління поліції головного управління Національної поліції в Чернігівській області колегією суддів встановлено, що позначення «м505» є моделлю нагрудного відеореєстратора (бодікамери), що використовується працівниками поліції, а «202001118008009» — є інвентарним номером конкретного технічного пристрою, що свідчить про правильність відомостей про технічний засіб, зазначених у пункті 7 спірної постанови.
При цьому, колегія суддів враховує, що сам відеофайл має назву DSJ-Z000000-000000, однак процесуальним законом не передбачено вимог щодо зазначення назви відеофайлу у постанові про адміністративне правопорушення. 
Виходячи з принципів змагальності та диспозитивності адміністративного процесу, суд апеляційної інстанції враховує, що інших доказів, які б спростовували дотримання працівником поліції процедури розгляду справи, позивачем на виконання вимог частини 1 статті 77 КАС України до матеріали справи не надано, а судом не встановлено. 
За таких обставин, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи позивача про порушення інспектором процедури розгляду справи.
Беручи до уваги, що обставини керування позивачем транспортним засобом BMW 528 д.н.з НОМЕР_1 , без переднього номерного знаку, є такими, що підтверджені під час апеляційного перегляду справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що поліцейський при складенні постанови серії ЕНА № 6628614 від 07.02.2026 діяв на підставі та в межах визначених Законом України «Про Національну поліцію» повноважень, з дотриманням норм статей 245, 251, 280 КУпАП, а винесена ним постанова за своїм змістом відповідає статті 283 КУпАП, є законною та не підлягає скасуванню, що свідчить про правильність висновків суду першої інстанції та відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст.ст.243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 02.06.2026 по справі № 740/750/26 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню в силу ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова	
Судді	   	Я.М. Макаренко   С.П. Жигилій