РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року 	справа № 580/2763/26 	
	м. Черкаси 	

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О.А., розглянувши правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Черкаського колегіуму "Берегиня" Черкаської міської ради до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

19.03.2026 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов Черкаського колегіуму "Берегиня" Черкаської міської ради (далі – позивач) до Головного управління ДПС у Черкаській області (далі – відповідач), в якому позивач просить визнати протиправними та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № 0019692407 від 02.02.2026.
Позов мотивовано тим, що Ззгідно з розрахунком штрафної санкції, позивачем допущено порушення строків сплати ЄСВ за період з 23.07.2024 - 16.08.2024 та кілька періодів в 2025 році. У вказані періоди ЄСВ сплачувалось позивачем вчасно та в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями про сплату єдиного внеску.
Однак, 25.08.2025 відповідачем винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю 5104-2300, у відповідності до змісту якої згідно з даними інформаційно – телекомунікаційних систем ДПС за Позивачем обліковувалась заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 155 995,89 грн.
Самостійно перевіривши правильність нарахування та сплати ЄСВ позивачем встановлено випадки його перерахування на рахунки ГУ ДПС в Черкаській області призначені для зарахування військового збору, внаслідок чого й виникла вказана вище недоїмка.
При цьому в кожному випадку перерахування коштів на помилковий рахунок в полі призначення платежу Скаржником зазначалось “101 14202405 0611600 2120 Єдиний внесок нарахований на зарплату та лiкарнянi листи” за відповідний період. 
Не бажаючи нести додаткові витрати на оскарження наведеної вище вимоги в судовому порядку, з метою уникнення негативних наслідків несплати недоїмки Позивачем додатково сплачено ЄСВ згідно з платіжною інструкцією № 97 від 12.09.2025 в сумі 155 995,89 грн.
Після такої сплати відповідачем винесено спірне рішення №0019692407 від 02.02.2026, про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.
Позивач вказує, що здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак, дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть слугувати підставою для застосування штрафів за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску. Помилкове визначення розрахункового рахунку в платіжному дорученні під час сплати суми єдиного внеску не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми єдиного внеску у визначений Законом строк, а відтак і для застосування відповідальності за несвоєчасне перерахування єдиного внеску.
Ухвалою суду від 24.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження. Також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву.
Відповідач подав суду відзив на позов, в якому просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Вказує, що Черкаський колегіум «Берегиня» Черкаської міської ради Черкаської області, як платником єдиного внеску, порушено правила сплати (перерахування) єдиного внеску. Погашення заборгованості за червень 2024 року, січень-квітень, червень-серпень 2025 року відбувалося із значною затримкою, тому відповідно до ст.25 Закону на момент погашення боргу в інтегрованій картці платника в автоматичному режимі розраховувалася штрафна (фінансова) санкція за несвоєчасну сплату єдиного внеску у розмірі 20 відсотків погашеної суми.
Зведені дані щодо погашених сум податкового боргу та застосованих штрафних санкцій наведено в розрахунку штрафних санкцій, відображено в інтегрованій картці платника податків - Черкаського колегіума «Берегиня» Черкаської міської ради Черкаської області та у розрахунку до спірного рішення №0019692407 від 02.02.2026.
За даними АІС у Черкаського колегіума «Берегиня» ЧМР станом на 09.08.2024 обліковувалась заборгованість по єдиному соціальному внеску в сумі 34371,88 грн.
На підставі ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальні страхування» від 08.07.2010 №2464-VІ на момент погашення боргу в інтегрованій картці платника в автоматичному режимі розраховувалася штрафна (фінансова) санкція за несвоєчасну сплату єдиного внеску у розмірі 20 відсотків; погашеної суми та пеня у розмірі 0.1 відсотка від суми недоплати за кожен день прострочення платежу.
Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив таке.
02.02.2026 відповідачем прийнято рішення №0019692407 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за період з 23.07.2024 до 26.09.2025 на загальну суму 236785,26 грн, у т.ч. пеня – 15163,16 грн та штрафна санкція – 221632,10 грн.
Не погоджуючись із цим рішенням, позивач звернувся в суд з позовом.
Оцінюючи спірне рішення суд врахував, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основним нормативно-правовим актом, що визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України від 08.07.2010 №2464-VI “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” (далі – Закон №2464-VI).
Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування – консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частиною 2 ст.2 Закону №2464-VI встановлено, що виключно цим Законом визначаються порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність, порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Відповідно до ч.4 ст.8 Закону №2464-VI порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Згідно з п.1 ч.1 ст.4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Згідно з ч.5 ст. 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
Порядок обчислення і сплати єдиного внеску врегульовано ст. 9 Закону №2464-VI. 
Згідно з частинами 2 і 3 цієї статті обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Пунктами 1, 4 ч.2 ст.6 Закону №2464-VI визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність, у тому числі про основне місце роботи працівника, про нарахування єдиного внеску в розмірах, визначених відповідно до цього Закону, у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку) до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки та порядку, встановлені Податковим кодексом України. Форма, за якою подається звітність про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку), встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та Фондом загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.
Відповідно до абз.3 ч.8, ч.12 ст.9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).
У розумінні п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або несплачена у строки, встановлені цим Законом, є недоїмкою. 
Відповідно до ч.3 ст.25 Закону №2464-VI суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. 
Згідно з ч.10, п.2 ч.11, ч.13, ч.14 Закону №2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
Податковий орган застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.
Про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа податкового органу у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.
Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки податкових органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску або на єдиний рахунок. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до податкового органу вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це податкового органу, яким прийнято це рішення.
Зі спірного рішення суд установив, що штрафні санкції застосовані до позивача у зв`язку з несвоєчасною сплатою позивачем єдиного внеску за період з 23.07.2024 до 26.09.2025.
Суд зазначає, що Бюджетним кодексом України визначаються правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства.
Положеннями абзацу 1 частини 4, частини 5 статті 45 Бюджетного кодексу України встановлено, що податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном). Податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.
Обслуговування коштів єдиного внеску здійснюється згідно з Положенням про рух коштів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 12.02.2016 №54 (далі – Положення №54), у відповідності до пункту 1 розділу II якого ДПС та територіальні органи ДПС відкривають в Казначействі небюджетні рахунки за субрахунком 3556 «Рахунки для зарахування єдиного соціального внеску» (далі - рахунки 3556) для зарахування та розподілу страхових коштів.
Водночас відповідно до абзаців 1, 2 частини 6 статті 9 Закону №2464-VI для зарахування єдиного внеску в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються в установленому порядку небюджетні рахунки відповідному податковому органу. Зазначені рахунки відкриваються виключно для обслуговування коштів єдиного внеску;
Обслуговування коштів єдиного внеску здійснюється згідно з положенням про рух коштів, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та Фондом загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.
За змістом пунктів 1-3 розділу III Положення №54 
Страхові кошти, що сплачуються страхувальниками, зараховуються на рахунки 3556 територіальних органів ДПС.
У разі використання страхувальником єдиного рахунка Казначейство перераховує страхові кошти з єдиного рахунка до 17 год 30 хв на рахунки 3556 територіальних органів ДПС відповідно до Порядку функціонування єдиного рахунка.
Страхові кошти, які надійшли за банківський день (з урахуванням повернення помилково або надміру сплачених сум та/або безпідставно стягнутих сум єдиного внеску) на рахунки 3556 територіальних органів ДПС, перед закриттям банківського дня у регламентований час засобами програмного забезпечення шляхом формування платіжних інструкцій перераховуються Казначейством на відповідні рахунки 3556 ДПС на підставі договорів про здійснення розрахунково-касового обслуговування, укладених органами Казначейства з власниками рахунків.
Страхові кошти, акумульовані на рахунках 3556 ДПС, об 11 год. 00 хв. наступного банківського дня (крім вихідних та святкових днів) засобами програмного забезпечення розподіляються автоматично за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідно до визначених постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 675 пропорцій розподілу єдиного внеску (у відсотках) та перераховуються за призначенням - на рахунки, відкриті в Казначействі за субрахунком 3554 «Рахунки державних цільових фондів» (далі - рахунки 3554) на ім`я Пенсійного фонду України та Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття відповідно до договорів про здійснення розрахунково-касового обслуговування, укладених Казначейством з власниками рахунків.
Згідно з пунктом 1 частини 10 статті 9 Закону №2464-VI днем сплати єдиного внеску вважається у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки податкового органу або на єдиний рахунок - день списання банком, небанківським надавачем платіжних послуг або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на вказані рахунки.
Суд встановив, що платіжною інструкцією №90 від 14.11.2023 позивачем здійснено сплату на суму 118 000,00 грн з призначенням платежу « 101 14202405 0611600 2120 Єдиний внесок на зарплату та лiкарнянi листи за 1 пол. листопада 2023р».
Платіжною інструкцією № 197 від 27.09.2023 позивачем здійснено сплату на суму 55 598,36 грн з призначенням платежу « 101 14202405 0611600 2120 Єдиний внесок на зарплату та лiкарнянi листи за вересень 2023р».
Платіжною інструкцією № 94 від 12.09.2024 позивачем здійснено сплату на суму 116 000,00 грн з призначенням платежу « 101 14202405 0611600 2120 Єдиний внесок на зарплату та лiкарнянi листи за 1 пол. вересня 2024р».
Платіжною інструкцією № 6 від 29.01.2025 позивачем здійснено сплату на суму 19 285,62 грн з призначенням платежу « 101 14202405 0611600 2120 Єдиний внесок на зарплату та лiкарнянi листи за січень 2025р».
Платіжною інструкцією № 12 від 26.02.2025 позивачем здійснено сплату на суму 18 809,79 грн з призначенням платежу « 101 14202405 0611600 2120 Єдиний внесок на зарплату та лiкарнянi листи за лютий 2025р».
Так, позивач не заперечує, що вказані кошти сплачені на бюджетний рахунок, призначений для «Військового збору».
Суд для вирішення спору враховує висновки Верховного Суду у постанові від 01 лютого 2022 у справі № 806/1980/17, в якій вказано, що допущена Товариством помилка не свідчить про несплату необхідної суми єдиного соціального внеску у визначений законодавством строк та не спричинила настання жодних негативних наслідків або збитків для відповідного бюджету та держави в цілому, оскільки страхові кошти в подальшому у будь-якому разі підлягали перерахуванню на відповідні рахунки, відкриті на ім`я ДФС в казначействі. 
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у наведеній постанові вказує, що допущення помилки під час перерахування платником суми грошового зобов`язання з єдиного соціального внеску у строк, встановлений Законом №2464-VI, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова, а тому не може слугувати підставою для притягнення платника та його посадових осіб до відповідальності за несплату або несвоєчасну сплату єдиного соціального внеску, з огляду на що суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Тому нарахування позивачу штрафних санкцій за несвоєчасну сплату єдиного внеску суперечить Закону №2464-VI, оскільки позивач вчасно нарахував та сплати до бюджету єдиний внесок, вказав у платіжних дорученнях відповідне призначення платежу. 
Врахувавши викладене, суд дійшов висновку, що спірне рішення є протиправним і підлягає скасуванню, а позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Вирішуючи питання розподілу згідно з вимогами ст.139 КАС України судових витрат на професійну правничу допомогу, суд врахував таке.
Згідно з ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.132 КАС України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно зі ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.ч.6-7 ст.134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд врахував відсутність від відповідача клопотань в порядку вказаних ч.ч.6-7 ст.134 КАС України.
Згідно з абз.1 ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Суд встановив, що в обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач не подав суду жодного доказу.
Суд врахував висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 відповідно до яких склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Суд враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 26.02.2015 у справі “Баришевський проти України”, від 10.12.2009 у справі “Гімайдуліна і інших проти України”, від 12.10.2006 у справі “Двойних проти України”, від 30 березня 2004 року у справі “Меріт проти України”, в яких ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними, а їх розмір обґрунтованим.
Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у цій справі, зокрема не надано належних доказів оплати таких витрат, відсутні підстави для їх стягнення на користь позивача. 
Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Дотримуючись вказаних вимог, суд дійшов висновку, що сплачений позивачем судовий збір в сумі 3551,78 грн підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст.2, 6, 9, 14, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Черкаського колегіуму "Берегиня" Черкаської міської ради Черкаської області задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС в Черкаській області від 02.02.2026 №0019692407 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.
2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Черкаській області (18001, м. Черкаси, вул. Хрещатик, буд.235, код ЄДРПОУ 44131663) на користь Черкаського колегіуму "Берегиня" Черкаської міської ради Черкаської області (18001, м. Черкаси, вул. Хоменка, буд.14/1, код ЄДРПОУ 14202405) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3551,78 грн (три тисячі п`ятсот п`ятдесят одна гривня 78 коп.).
3. Копію рішення направити учасникам справи.
4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя 	Олексій РІДЗЕЛЬ